Loddan. 651 
exemplar af något öfver 7 decimaltums längd hade midt under 
ryggfenan de å ryggen den största diametern utgörande ungef. 
1 mill. och de å kroppssidan den samma af ungef. 12/3; d:o. 
På samma ställe voro de längsta fjällen i bandet ofvan sidoli- 
nien af en egendomlig form: mycket smala och långsträckta, 
nästan jemnbreda, med den frie änden något böjd och tillspet- 
sad, och med den instuckne d:o något utbredd och med endast 
denne försedd med koncentriska streck. Deras längd var 51/; 
mill. och deras bredd å midten blott !/, d:o. De, som sutto 
emot ytterkanterne af detta band, voro icke så starkt förlängda. 
De å bandet på sidan af buken voro strax framom basen af 
bukfenan, hvarest de voro längst, af en något så när liknande 
men dock icke så starkt utdragen form, och deras längd var 
3!/, och deras bredd å midten !/, mill. Framåt mot basen af 
bröstfenan aftogo de så småningom i längd och blefvo allt trub- 
bigare och trubbigare. Enligt F. A. Smitr har den 200—210 
tvärrader af fjäll. — Sidolinien, som jemförelsevis är tydligast 
hos honan och som går närmare rygg- än bukkanten, är rät 
och nästan fullständig, och saknas endast på ett litet stycke 
framom stjertfenan och bakom analfenan. — Färgen. Liksom 
norsen är äfven loddan till en del genomsigtig. Färgen är nå- 
got vexlande efter kön och förmodligen efter ålder, lekdrägt 
m. m. Hos den äldre -hanen i lekdrägt är färgen i allmänhet 
mörkast: på ryggen mörkt och stundom t. o. m. svartaktigt 
grön; på pannan, nosen, underkäken och stundom gällocken och 
gälhinnorna sotigt svartaktig, och stundom blott på kanten af 
locket och underlocket svartaktig; på hjessan ljusare, olivgrön- 
aktig; långs det luddiga bandet ofvan sidolinien gulgrönaktig 
och långs det samma å sidorna af buken hvitgulaktig; på kropps- 
sidorna mellan båda dessa band glänsande silfvergrå, med tät 
mörk punktering; på buksidan gråhvit, stundom med violett 
anstrykning, enligt FaBricivs; på rygg- och stjertfenorna ungef. 
samme färg som på ryggen, ehuru ljusare emot spetsen af den 
senare; på de nedra fenorna grågulaktig, med mörkare, gråak- 
tig skuggning å midten. Iris silfverhvit, framtill och upptill 
skuggad af svartbrunt. Hos honan i denna drägt är färgen be- 
tydligt ljusare, ehuru äfven hon har pannan, nosen och under- 
käken framtill med någon sotigt svart anstrykning. Ryggen 
är äfven hos henne mörkt grönaktig, men kroppssidorna och 
gällocken äro mera rent silfverhvita, de förra vid sidolinien 
