Loddan. 657 
vid Island, och enligt FaBricius och andre vid Grönland, och 
enligt JorpaAn & GainBert vid Nordamerikas nordöstra kust ned 
till Cap Cod och vid dess nordvestra d:o ned. till Alaska. En- 
ligt Parras förekommer den vid Kamtschatka och vid öarna 
mellan Asien och Nordamerika, talrikast dock i bugten vid 
Avatscha och vid mynningarne af strömmarne Schupanova och 
Schemetschik. 
Loddan är en sällskaplig fisk, och hon håller sig i allmänhet 
tillsamman i stim, som ofta äro mycket stora. Den är äfven 
en pelagisk fisk, som, med undantag af lektiden, då den när- 
mar sig land, samt af dess ungdomstid i 1:sta och troligen 
2:dra året, då den träffas i fjordarne och vid grunden eller 
bankarne, enligt antagande af G. O. Sars!), vistas långt ute i 
norra Ishafvet mellan Spetsbergen och Grönland, Island och 
Jan Mayn, i de delar af detta haf, som gränsa omedelbart till 
polarströmmen; och den i de östre delarne af denna region be- 
fintliga loddan vandrar ned emot de nordligaste kusterna af 
Europa för att leka, och den i de vestre delarne af den samma 
vandrar för samma ändamål ned emot Sydgrönland och de nord- 
östlige delarne af Nordamerika (Labrador och New Foundland). 
I den nämnda regionen förer den utan tvifvel ett kringstry- 
kande lif, och lefver af diverse ryggradslösa, pelagiska och arctiska 
djur, såsom Themaisto libellula, Boreophausia inermis, Copepo- 
oder af Calanidernas familj, Sagitte och andra hafsdjur, samt 
stundom äfven af fiskrom och fiskyngel, t. o. m. af dess eget slägte. 
I sitt sätt, att stimvis föra ett kringstrykande pelagiskt lefnads- 
sätt och att emot lektiden närma sig kusterna i stora massor, 
företer den en viss likhet med sillen. Den är under sin ingång 
(”indsig”) emot kusterna alls icke skygg, och Sars anför, att 
han derunder sett den lugnt simmande intill sidorna af ett 
ångfartyg, samt t. o. m. icke blifva bortskrämd, då propellern 
ä detta sattes i rörelse och träffade ett par individer af den, 
som halfdöda flöto upp på vattenytan. Såsom exempel på denna 
dåsighet eller brist på skygghet berättar Corrzett (anf. st.) ”att 
stim af den ofta stå tätt utanför Svenp Forss Hvalfångstetablis- 
sement vid Vadsö, hvarest vattnet kan vara helt grumligt af 
blod och fett, och att den låter sig ösas upp ur hafvet, och 
stundom blir den massvis liggande torr på stranden, sedan vatt- 
1) Indberetning etc. over Loddefisket vid Finmarken 1879, pag. 6. 
Lilljeborg : Fiskarne. II. 42 
