Loddan. 661 
(mörke) pigmentfläckar vid roten af stjertfenan och de öfriga 
vertikala fenorna, som således då voro utbildade. MHufvudets 
längd innehölls 55/; ggr i totallängden. Början af ryggfenan 
var en hufvudlängd närmare stjertfenans bas än nosspetsen. 
Utom dylikt yngel tog Correrrt vid samma tillfälle i Porsan- 
gerfjorden ungar af en äldre generation, som antagligen voro 
ett år gamla och hade en totallängd af omkr. 100 mill. De 
voro jemförelsevis tjockare än de andre och hade ungef. de full- 
vuxne individernes kroppsproportioner. Detta fynd är af in- 
tresse, emedan det ådagalägger, att loddans ungar, liksom de 
af laxarne och sannolikt äfven de af norsen, under åtminstone 
en del af följande året efter deras utkläckning stanna qvar å kläck- 
ningsorten. Cornrett antager, att ungarne 1 detta stadium af 
utveckling under den derpå följande hösten lemna kläcknings- 
orten och begifva sig ut till de stora djupen i Ishafvet, hvar- 
ifrån de, såsom fortplantningsskicklige, tvåårige individer det 
följande årets vår återvända till kusten för att leka. Så länge 
loddans yngel vistas i fjordarne, utgör det en betydlig del af 
torskens och sejens föda. Enligt fiskarenas af Corretr anförda 
uppgifter skall hanen (Faxelodden), sedan den utgjutit sin mjölke 
och befruktat äggen, ofta ses liggande döende i vattenytan, och 
om den då vidröres, söker den visserligen att nedgå i djupet, 
men kommer strax åter upp och lägger sig på sidan samt dör. 
Stundom skola massor af döde individer (osäkert dock om de 
tillhöra båda könen) drifva i land och ligga i ebben. Detta 
anföres äfven af Parnras och Fager, ehuru de icke erfarit, att 
de varit döde redan innan de drifvits upp på det torra. Den 
förre af desse författare uppgifver, att de sålunda på stranden 
uppkastade loddorna stundom bilda en vall af !/; alns höjd så 
väl vid Kamtschatka som vid öarna mellan: Asien och Amerika. 
Att blott en del sålunda dö efter fortplantningsförrättningen är 
enligt Correrr och äfven Sars och andre tydligt deraf, att, så- 
som redan är anfördt, åtskilliga mindre stim efter leken träffas 
qvar i fjordarne och stanna der tills långt ut på hösten eller 
vintern !). De hufvudsåkliga massorna af den lekande loddan 
återgå emellertid efter leken till hafs, såsom redan blifvit an- 
1) FABRICIUS uppgifver, att honorna bilda egna stim, som gå före 
dylika af hanar och uppsöka platserne för leken. En dylik uppgift har äf- 
ven FABER från Island. 
