Hvitlaxen. 701 
bröstfenornas d:o innehålles ungef. 5 ggr i totallängden. De äro af en 
oval och snedt tillspetsad form, och hafva 13 strålar, af hvilka den ytterste 
är mycket mindre än den närmast derintill varande. Ofvan basen af dess 
yttre strålar är ett fjällbärande bihang. — Stjertfenan är mer eller mindre 
djupt inskuren och med tillspetsade flikar, och längden af dess längste 
strålar, som är dubbelt eller mera än dubbelt större än den af dess mel- 
lerste d:o, innehålles omkr. 1!/, ggr i hufvudets d:o. Den har 19 full- 
ständige strålar, af hvilka såsom vanligt den ytterste å hvardera sidan icke 
är grenig, samt ofvan omkr. 8 och nedan omkr. 7 stödjestrålar. — Fjällen 
äro medelmåttigt stora och temligen fastsittande, samt tunna cycloidfjäll, 
af en rundad eller rundadt oval form, med nästan central kärna och med 
talrika koncentriska men inga radiära strimmor: Hos ett exemplar af nära 
en fots eller 300 mill:s totallängd hade ett fjäll mellan rygg- och buk- 
fenorna och näst ofvan sidolinien den största diametern 4!/, mill. Mellan 
nämnda fenor äro ofvan sidolinien 10 och nedanför den samma 9—10, och 
således med inbegrepp af nämnda linie omkr. 20 långsgående fjällrader. 
De äro å kroppssidorna å inre sidan belagda med en silfverhvit hinna 
eller epidermis, och en sådan förefinnes äfven på huden under dem, och 
denna är anledning till den rådande färgen å sidorna af hufvudet och 
kroppen. — Sidolinien är fullständig. — Färgen på ryggen blåaktig eller 
blågrönaktig, hvilken färg så småningom ned emot sidolinien öfvergår i 
kroppssidornas glänsande silfverhvite färg, hvilken sträcker sig ned till 
buksidan, men der har svagare glans, så att denna sidas färg nästan är 
mjölkhvit. Hufvudets sidor äro äfven glänsande silfverhvita. Rygg- och 
stjertfenorna äfvensom fettfenan ljust SSR de andra fenorna hvit- 
aktiga. Iris silfverhvit. 
Vi hafva år 1848 i början af Juli i NA iakttagit denne fisk, 
torgförd derstädes och fångad i Dwinas mynning. Då den under vårt vi- 
stande der blott torgfördes ett par gånger, antogo vi, att den der ej var 
talrikt förekommande. men Zoologiska Riksmuseum i Stockholm har enligt 
F. ÅA. SMITT erhållit ganska många exemplar derifrån genom Hrr FLEISCHER 
och H. SANDEBERG, så att den der icke synes vara sällsynt. I öfverens- 
stämmelse med hvad man om' den iakttagit i Sibirien är det antagligt, att 
den förekommer i Hvita Hafvet och från detta, liksom laxarne m. £. van- 
drar upp i floden Dwina. Enligt LEPECHIN förekommer den i utomordent- 
lig mängd i floden Ob och uppgår i den från hafvet. Under den veten- 
skapliga expeditionen 1876 till Sibirien under NORDENSKIÖLDS ledning blef den 
enligt SMITT tillvaratagen vid Jenisej af THÉEL och TRYBOM, och PALLAS om- 
nämner dess förekomst i Lena, Kovyma och Indigirka m. f. floder, så att 
den synes hafva en vidsträckt utbredning i Ishafvet norr om Asien, samt 
vandrar från detta troligen upp i de flesta Sibiriska floder, som i det ut- 
falla. Är Stenodus mackensi samma art, som den, hvilket är troligt, så 
finnes den äfven i N. Amerika i floden Mackenzie, och är sannolikt vida 
utbredd inom den nordlige delen af denne verldsdel vester om nämnda flod. 
— Om dess lefnadssätt känner man endast, att den är migratorisk. San- 
nolikt leker den under våren eller försommaren. Då den har större gap 
än sikarne samt har munnen beväpnad med tänder, är det troligt, att den 
är mera rofgirig än de, och företrädesvis lefver af småfisk. 
