Coregonus. 1705 
midten af hvartderas längd och derifrån utåt äro vid den öfre kanten de 
båda lameller, af hvilka hvartdera är bildadt, åtskilda. och derigenom har 
uppkommit en långs en stor del af nämnde kant i denne gående grop, 
som utgör den ledgrop. i hvilken öfverkäksbenet artikulerar med ett sär- 
skildt ledutskott och med den från detta utgående förtjockningen i den 
undre kanten af dess främre smalare del, eller, såsom den för siklöjorna 
blifvit kallad, hals. Denne ledgrop motsvarar den konkava ledytan på inre 
sidan af mellankäksbenet hos siklöjorna, men har både form och läge helt 
och hållet olika dennas. Derigenom att ledgropen är belägen i mellan- 
käksbenets öfre kant och artikulerar med öfverkäksbenets undre der modi- 
fierade d:o, har det förra benet erhållit en rigtning, som är mer eller min- 
dre vertikal emot det senare, eller ock stundom t. o. m. något bakåt rig- 
tad, och således alltid är olik den samma hos siklöjorna, om än tendenser 
till öfvergång kunna finnas. Hos mindre blåsikar (formen Cor. nilssonii 
från Ringsjön) äro de jemförelsevis mindre och tunnare samt till en del 
genomsigtiga, liksom hos siklöjorna, och med den öfre kanten något jem- 
nare, men äfven hos dem är den nämnde ledgropen anordnad på samma 
sätt som hos de andre, ehuru den är smalare. Den lamell, som bildar den 
inre eller bakre sidan af hvartdera mellankäksbenet, sträcker sig i allmän- 
het icke ända ned till benets nedre kant, utan denne utgöres endast af 
dess yttre eller främre lamell, och till följd deraf är den mycket tunnare 
än den öfre d:o. Hos större former är den dock å inre sidan något för- 
tjockad genom 8—10 små ihålige knölar, som enligt hvad redan blifvit an- 
fördt utgöra tandfästen. Desse (egentlige) sikars öfverkäksben hafva vid den 
främre änden blott en ledknapp, emedan den hos siklöjorna varande undre, med 
mellankäksbenet artikulerande ledknappen här endast företrädes af ett hop- 
tryckt och temligen tunnt, ehuru slätt, ledutskott, som har sitt läge utan- 
för basen af ledknappen, från hvilken det är skildt genom en djup bugt, 
och som passar in i den smale ledgropen i öfre kanten af mellankäksbenet. 
Deras främre, genom en afsats i undre kanten baktill begränsade ände eller 
hals är föga böjd inåt, och det är nästan endast ledknappen som har rigt- 
ningen inåt. Halsens undre kant har en inåt rigtad förtjockning, som ut- 
går ifrån eller utgör en fortsättning af det nämnda ledutskottet, och såle- 
des äfven artikulerar med mellankäksbenets öfre kant. Den urbugtning, 
som undertill förefinnes å halsen, är vidare och grundare än den hos sik- 
löjorna, och den bakom den samma varande delen af benet utgör blott nå- 
got mera än !/, af dettas längd i rät linie, hvadan halsen är betydligt 
längre än hos dem. Det vid öfverkäksbenet fästade jugalbenet är nästan 
ovalt och framtill tillspetsadt, och således kortare och bredare än det samma 
hos siklöjorna. 
Anm. 3. Då till dessa skiljaktigheter mellan siklöjorna och sikarne 
uti tandbeväpningen och mellankäks- och öfverkäksbenens byggnad lägges 
den, att underkäken med sin spets hos de förra framskjuter framom öfver- 
käken, men icke hos de senare, kunde det synas, som om dessa båda sik- 
grupper utgjorde skilda genera, och som om L. AGASSIz handlat med full 
befogenhet, då han för siklöjorna uppstälde gruppen eller slägtet Argyro- 
Lilljeborg : Fiskarne, II. 45 
