706 Slägtet Coregonus. 
somus'); men då enligt JORDAN & GiLBERT och nu senast F. Å. SMITT 
öfvergångsformer mellan dessa båda grupper lära förefinnas, anse vi det 
för det närvarande vara rättast, att betrakta dem såsom utgörande 2:ne 
skilda underslägten. 
Underslägtet Argyrosomus, L. AGASSIZ. 
Underkäkens spets framskjuter framom spetsen af öfverkäken. Tän- 
der förekomma endast på tungan och främre änden af underkäken. Mel- 
lankäksbenen mycket små och tunna samt å inre eller undre sidan för- 
sedda med en ledgrop för artikulationen med öfverkäksbenen, och mer eller 
mindre horisontelt stälda. Gälhinnans strålar i allmänhet 7. 
Till vår nordiska fauna hör blott en art af detta under- 
slägte. En del af de till denna grupp hörande arterna äro mi- 
gratoriska, men en del andra äro för det mesta stationära eller 
icke egentligen migratoriska, och så är det förhållandet med 
den oss tillhörande arten. De lefva i allmänhet af små rygg- 
radslösa djur, företrädesvis kräftdjur af Cladocerernes och Cope- 
podernes grupper, som de taga genom uppsilning ur vattnet 
medelst sina fina och talrika gälräfständer, men stundom taga 
de något större kräftdjur. Den större eller mindre tillgången 
på dessa födoämnen utöfvar ett väsendtligt inflytande på deras 
utveckling, och är utan tvifvel egentligen orsaken till de form- 
förändringar, under hvilka de uppträda på olika lokaler, ehuru 
äfven individuella anlag härvid kunna göra sig gällande. 
1. Coregonus albula (LinsÉ). 
Siklöjan, 
Åfståndet mellan nosspetsen och ryggfenan innehålles om- 
kring 2Y, till 21, ggr i det samma mellan framkanten af 
nosknölen och spetsarne af de mellerste stjertfenstrålarne. 
Stjertens höjd strax framom stjertfenan innehålles omkr. 1!/, 
till 2'/; ggr i analfenans längd. Gälräfständernas antal å 
1:ste gälbågen i allmänhet hos de fullvuxne mellan 40 och 50. 
RfÉ. 11-135 af. lo—17; Wefsd4== 165 PES IS Stjöälde 
NR 
1) Lake Superior pag. 339. — 1850. Utan karakterer. 
