710 Slägtet Coregonus. 
Ånimmen som från diverse andra lokaler, och derigenom förvissat oss om. 
att de nämnda proportionerna mellan hufvudets och kroppens längd äro un- 
derkastade många vexlingar och öfvergångar, och att de stundom hos eljest 
typiska och höga vimmor från Ånimmen icke förekommit, utan dessa hafva 
visat sig i hufvudets längddimensioner såsom vanliga siklöjor, enligt SMI7T, 
om än hufvudet varit betydligt kortare än största kroppshöjden, och stun- 
dom hafva de blott delvis förekommit, så att t. ex. mellanhufvudets längd 
har haft den angifna proportionen, då deremot den andre hufvudlängden 
icke haft den, och att i allmänhet de mindre från trakten af Ånimmen i 
dessa proportioner öfverensstämt med den vanliga siklöjan, sådan den af 
SMITT karakteriseras, Vi hafva iakttagit, att siklöjorna i allmänhet lefva 
af Entomostraceer af Cladocerernes och Copepodernes grupper, enligt hvad 
redan ofvan är yttradt, och vi hafva stundom funnit ventrikeln fullproppad 
med sådana af senare gruppen. Häraf är en naturlig följd, att i sådane 
sjöar, der dessa kräftdjur uppträda i större mängd, har siklöjan en rikare 
tillgång på föda, och denna omständighet måste naturligtvis inverka på 
dess utveckling och tillväxt, och det är samma förhållande med den som 
med en stor del andre fiskar, att vid en starkare tillväxt och fetma krop- 
pens bredd eller höjd blir större; och då hufvudet vid sådana tillfällen växer 
jemförelsevis mindre än kroppen bakom det samma, blir det då i propor- 
tion till den senare mindre, och således uppkommer vimbaformen, enligt 
den bestämning, som NILSSON och SMITT gifvit åt den samme!) <Derför 
kan den knappast betraktas såsom något annat än dels en individuel och 
dels en lokal form. Så t.ex. hafva vi iakttagit, att så väl i Ånimmen 
som i Mälaren förefinnes en synnerligen stor rikedom på de nämnda kräft- 
djuren, och på båda ställen blir siklöjan ofta stor och hög och med jemfö- 
relsevis litet hufvud. Uti Vettern hafva vi deremot funnit ringa tillgång 
på dessa kräftdjur, och siklöjan har derför der i allmänhet en smärt och 
långsträckt kroppsform, ehuru den stundom äfven der enligt vår erfarenhet 
för mellanhufvudet företett den proportion, som enligt SMITT är utmärkande 
för vimman. Dock har den der vanligen betydligt större hufvud. Då nu 
således den på senare tiden uppstälde formen Coregonus vimba dels icke 
motsvarar LINNÉS Salmo Vimba. hvilken ej är något annat än en liten 
vanlig siklöja, och dels blott är en luxurierande form, som faller inom de 
individuella och lokala variationernas område, så synes det oss vara bäst, 
att helt och hållet afstå från att vidare begagna detta namn, såsom ut- 
1) Ingeniör J. A. KOLTHOFF, som är bosatt vid den mindre sjön 
Hjerterudssund, som är sammanbunden med Ånimmen, har benäget med- 
delat oss, att efter varma somrar den i den förre sjön förekommande 
siklöjan är större än efter kalla d:o, hvilket troligtvis har sin grund deri. 
att den större värmen befordrat en starkare utveckling och större rike- 
dom af de ofvan nämnda smärre kräftdjuren. KOLTHOFF har äfven 
yttrat den förmodan, att den af LINNE under namn af Vimma beskrifna 
lilla siklöjan härstammat från sjön Hjerterudsund och icke från sjelfva 
Ånimmen, emedan man mycket sällan erhåller mindre siklöjor i den 
senare, men deremot ofta i den förre. 
