Gråsiken. AT 
detta namn. IL. LLoYD!) har beskrifvit och afbildat en sikform från Ve- 
stergötland i trakten af Venersborg, som synes tillhöra den här i fråga 
. varande formen och som der kallas Helge- och Mårtensmess-Sik. 
Anm. Den ofvan uppdragna karakteristiken för denna underart ut- 
visar, att den företer betydliga vexlingar uti en del proportioner. som el- 
jJest förut och senast af SMITT blifvit betraktade såsom varande af den be- 
tydelse, att de kunnat läggas till grund för uppställningen af flere i viss 
mån konstante former. Vi hafva redan ofvan framstält hvad vi i detta 
afseende erfarit, och få nu endast erinra, att vi funnit nosspetsens höjd 
och bredd och stjertens minsta höjd så individuelt vexlande och med så 
gradnuella öfvergångar mellan ytterligheterna i detta afseende, att vi anse 
dem otjenliga att lemna karakterer af företrädesvis distinktiv art, och slut- 
ligen hafva vi funnit oss nödsakade, att, såsom den synoptiska tabellen ut- 
visar, hufvudsakligen grunda den här i fråga varande formens begränsning 
på gälräfständernas antal och nosspetsens tväre eller tvärtrubbige form. 
Då vi t. ex., såsom redan är yttradt, stundom iakttagit högnosade sikar af 
betydlig, ja t. o. m. någon gång af ovanlig storlek, och utrustade med en 
tvärtrubbig, föga framstående nosspets, och sålunda, efter de yttre karak- 
tererna att döma, utgörande typiske former af Cor. marena, men hos dem 
funnit jemförelsevis fina, långa och talrika gälräfständer i ovanligt stort 
antal, d. v. s. närmare 40 till öfver 40 på främste gälbågen, hafva vi dock 
ansett oss böra föra desse till underarten Cor. wartmanni, ehuru vi betrakta 
dem såsom öfvergångsformer mellan denna och Cor. marena. Då enligt 
SMITTS och våra egna iakttagelser den låge nosspetsformen, när den nemli- 
gen icke är ett ungdomsmärke, i allmänhet är förenad med ett större antal 
gälräfständer än det hos den höge d:o, så synes det, som en högnosad 
sikform, med stundom nära 40 och stundom öfver 40 gälräfständer å 1:ste 
gälbågen, lätt skulle kunna anses förtjent af att uppställas såsom en egen 
underart eller varietet, men då vi iakttagit andra exemplar från samma 
lokal med samma antal gälräfständer och för öfrigt i allt annat slutande sig 
till den samme, men försedda med lägre nos, och dels antydande öfvergång 
till och dels öfverensstämmande med den vanlige lågnosade formen, hafva 
vi ansett oss äfven böra skrifva den nämnde afvikande formen på de indi- 
viduella -och lokala vexlingarnas räkning. Ehuru således de lågnosade (ta- 
pinorhynchi, SMITT) och högnosade (hypsilorhynchi, SMITT) formerne af 
denna underart öfvergå i hvarandra, vilja vi dock för tydlighetens skull uti 
den här meddelade beskrifningen -upptaga dem under. 2:ne skilda rubriker. 
Beskr. 1:0. Coreg. wartmanni tapinorhynchus eller den 
lågnosade gråsiken. 
Denne, som utgör den egentlige eller typiske gråsiken, och 
som hos oss för det mesta förekommer i mindre vatten, kan 
liksom den föregående underarten i allmänhet betraktas såsom en 
instängd och förkrympt form, och ernår derför vanligen icke någon 
1) Anteckn. under ett tjuguårigt vistande i Skandinavien, pag. 62, 
pl; Vinlig ds 
