786 Slägtet Coregonus. - 
157 mill. D:o mellan d:o och analfenan 160 mill: D:o mellan 
d:o och bukfenorna 110 mill. D:o mellan d:o och ryggfenan 
100 mill. D:o mellan bröst- och bukfenornas fästen 60 mill. 
D:o mellan bukfenornas d:o och analfenan 45 mill: D:o mellan 
fett- och stjertfenorna 20 mill. — Hufvudets längd 45 mill. 
D:o från nosknölens framkant 43 mill. 'Mellanhufvudets längd 
31 mill. Underkäkens d:o 19 mill. Nosens d:o 13 mill. D:o bredd 
öfver knölarne 8!/, mill. D:o höjd öfver nosryggen midt öfver 
knölarne 7!/, mill. Öfverkäksbenets längd 14 mill. D:o höjd 
5 mill. Ögats längddiameter 111/, mill. D:o höjddiameter 10 
mill. Pannans bredd midt öfver ögonen 12 mill. Ryggfenans 
höjd 32 mill. D:o längd 24 mill. 'Analfenans höjd 21 mill. 
D:o längd 25 mill. Bröstfenans längd 31 mill. Bukfenans d:o 
31 mill. Stjertfenans längste strålars längd 43 mill. D:o mel- 
lerste strålars d:o 17 mill. — Gälräfständerna å 1:ste venstre 
gälbågen 22, hvaraf 14 på nedra afdelningen. WSidoliniens fjäll 
83. Nosspetsen mycket mjuk, och framstående väl 4 mill. 
framom munnen, och dess mjuka beläggning sträcker sig ned 
till mellankäksbenens undre kant, och detta gör, att dess främre 
profil är konvex och föga bakåt böjd. Nosryggen, som är rät, 
är uppstående öfver nosknölarne. Nosen, sedd ofvanifrån, är 
starkt afsmalnande framåt. Afståndet mellan nosspetsen och 
bakre kanten af förlocket är lika med det samma mellan främre 
ögonhålskanten och bakre kanten af underlocket, samt är 33 
mill. Öfverkäksbenet räcker något bakom ögats framkant. Buk- 
fenorna äro fästade något framom ryggfenans midt, och deras 
bihang är 9 mill. långt. — Den särdeles mjuke och i förhål- 
lande till exemplarets storlek ovanligt starkt framstående nos- 
spetsen, det jemförelsevis långa öfverkäksbenet och den höge 
nosspetsen, med nosryggen uppstående öfver nosknölarne, karak- 
terisera den såsom en yngre Cor. oxyrhynchus. Att pannans 
bredd är föga större än längden af ögats längddiameter utvisar, 
att den är ung. 
Näbbsiken är, så vidt vi erfarit det, till sin geografiska 
utbredning hos oss vida mera inskränkt än man hittills anta- 
git. Såsom typiskt utbildad hafva vi endast iakttagit den från 
sjön Venern, och vi hafva blott en enda gång sett ett exemplar 
från Stockholms skärgård, som i det närmaste öfverensstämde 
med den. I Venern synes den icke vara sällsynt, och tages 
der, i synnerhet under lektiden, ofta i betydlig mängd. Den 
