20 BR. IGOLLETT, [No. 9. 
gammel er den 122", 2 Maaneder gammel i Regelen 15—20==, 
Om Sommeren er Yngelen 'omkring 50” lang; i Høstmaane- 
derne, naar den er 5—6 Maaneder gammel, er den bleven til 
smaa Unger med en Længde af 3—4 Tommer, eller fra 60— 
100== eller lidt derover. 
Allerede i Midten af Sexti-Aarene havde Prof. G. 0. Sars 
iagttaget, at de drivende Æg og Yngel undertiden af Havstrøm- 
mene kunde føres langt bort fra Gydepladsene. 
Ved en Række indgaaende Undersøgelser er Dr. Hjort kom- 
men (il det Resultat, at hos alle de Fiskearter, der have pelagiske 
(flydende) Æg, driver i Sommermaanederne den største Del af 
Æggene og Yngelen bort fra Gydepladsene og ud over Havet 
med de Strømme, som paa denne Aarstid fører Kystvandet ud 
fra Land,* og Torske-Yngelen ernærer sig her til ud paa Høsten . 
af det rige Plancton, som paa denne Tid udvikler sig i Kyst- 
vandet. 
Efter Aarenes vexlende Strømforholde kan Torskeyngelen 
(og Plancton'et) saaledes i enkelte Aar drive langt tilhavs; i 1900 
fandt Dr. Hjort de smaa Torskeunger 1 30 Miles Afstand uden- 
for Finmarks-Kysten. 
Det samme Forhold finder i det hele ogsaa Sted 1 Fjordene, 
og Dr. Hjort har paavist for Christianiafjordens, Dr. Dahl for 
Trondhjemsfjordens Vedkommende, at Fjordene i Sommermaane- 
derne ere i det store taget blottede for Aarsyngelen, skjønt der 
I. Ex. i den sidstnævnte Fjord paa flere Steder i de indre Dele 
findes rige Gydepladse. Derimod vil man f. Ex. i Skagerrak, 
Nordsøen, og langs den ydre Skjærgaard i Landets mellemste 
Dele finde Torskeyngelen spredt saagodtsom overalt i de øvre 
Vandlag om Sommeren. 
! I Danmark er Dr. Petersen allerede i 1892 bleven opmærksom paa dette 
Factum, og udtaler saaledes i Beretn. om den Danske Biolog. Station 
II, p. 5, (Kbhvn. 1898), at det har forundret ham under disse Under- 
søgelser, vat Ungerne af de pelagiske Æg, hvilke sidste undertiden 
fandtes i saa enorme Mængder i Fænø-Sund, ikke udklækkedes der, 
eller i ethvert Fald kun vare til at paavise der rent undtagelsesvis. 
Dette Forhold gjaldt nemlig ikke alene Torsken, men alle Fiskearter, 
der have pelagiske (svævende) Æg, i Modsætning til dem, der afsætte 
deres Æg paa Bunden.* 
