4 



nu, då vetenskapen oupphörligl skriiiil tVamfit, 

 och derunder en säker kännedom om de äldres, 

 särdeles Linnés asigler ocli bestämningar blilvit i 

 flera afseenden nödvändig, och det icke minst ge- 

 nom de i nyare tidei, vare sig mer eller mindre 

 behöfliga, men ofta vidtagna sönderdelningarne af 

 många, numera såsom kollektiva ansedda arlerj 

 hvarvid, för afgörandet af fiågan om hvilken form 

 borde företrädesvis forslås under del Linnaeiska 

 namnet, och h vilka icke, många shidiga åsigter 

 förfaltarne emellan oupphörligt gjort sig gällande, 

 åsigter, som, grundade ensamt på ej nog bestämda 

 eller hvarandra motsägande uttryck och stundom 

 for vidsträckta diagnoser i Linnés arbeten, eller 

 på en icke alllid säker och nog upplysande syno- 

 nymik, oflast af andra författare blifvit betraktade 

 såsom på sin höjd sannolika suppositioner, och 

 såsom sådana, genom uppställande emot dem af 

 andra dylika, lika mycket eller lika litet på öf- 

 vertygande visshet grundade antaganden, bekäm- 

 pade, ehuru alltid af sin up|>hot'sman med ifver 

 fbrfäklade. Om äfven denna, ofta biltra polemik 

 någongång ledt till ulfmnande af det sanna för- 

 hållandet, och såmedelst medfört åtminstone nå- 

 got gagn föl- vetenskapen, så motväges likväl detta 

 i dubbelt mått deraf, att en slor del af den tid 

 och af de krafler, som eljest kunnat egnas ute- 

 slutande eller mera omedelbart åt vetenskapen, 

 blilvit på detta sätt förspillda och splittrade, i 

 de flesta fall ulan andra resultater, än grundläg- 

 gandet af ständigt flera, ständigt lika oförenliga 

 åsigter och nya strider, hvilka, i synnerhet på 

 dylikt sätt uppkomna, lätteligeu kunna bidraga till 

 den (älska rigtningen hos vetenskapsmännens verk- 

 samhet, att göra vetenskapen till medel, och icke 

 till mål. 



