113 



udsvedninger. Nogle Passaloécus-B.u.nner havde slaaet si^ 

 ned paa Harpixdraaberne og boret deres Mandibler dybt 

 ned i dem og sad nu og rokkede frem og tilbage, indtil de 

 fik løsnet en Klump, der omtrent var halv saa stor som 

 deres Hoved. Med denne fløj de saa bort til Rederne. 

 Harpixdraaberne bar Vidne om i længere Tid at have leveret 

 Materiale til Skillerum i Hvepserederne. De var alle stærkt 

 forbidte med dybe Huller. 



Ferton ^) har gjort en lignende Iagttagelse over en Bi, 

 Heriades truncormn L., der ogsaa anvender Harpix til sin 

 Redebygning, og muligvis bruger alle andre harpixsamlende 

 Hvepse samme Methode. 



Diodontus. 



I et tidligere Arbejde -) har jeg udtalt den Formodning, 

 at de jordbyggende Diodontus- Arter spinder en Kokon før 

 Forpupningen. Fundet af en større Koloni af Diodontus 

 tristis V. d. L. bekræftede dette. Dyrene byggede i en Af- 

 faldsdynge fra en Have og benyttede hule Plantestængler, 

 Straa o. s. v. som Indgang til Cellerne. I disse laa et 

 stort Antal smaa, gule, paralyserede Bladlus, ovenpaa hvilke 

 Gravehvepselarven laa og sugede. Kokonen var spidst æg- 

 formet og Størrelsen varierede stærkt: Længden fraß — 10 Mm. 

 og Bredden fra 3 — 5 Mm. Den var blød, dannet af et lyst 

 Spind, der paa Ydersiden var sammenspundet med Jord- 

 klumper, Smaasten, Foderrester osv. Paa Indersiden var 

 den glat afpudset. 



Dolichurus corniculus Spin. 

 I Aaret 1894 publicerede Fer ton i »Actes d. 1. Société 

 Linnéenne de Bordeaux«, Tome 47, en undersøgelse over 

 en sydfransk Dolichurus- Kri, D. hæmorrhous Costa Han saa 

 Hvepsen slæbe af med en Blattide, Lobobiera dicipiens, der 

 kun var meget svagt paralyseret. Reden fandtes i Jorden og 

 var 7—8 Ctm. dyb. 



^) Annales d. 1. Soc. entomol. de France, 1901, p. 93. 

 2) Vid. Medd. Nat. Forening. Kbhvn., 1900, p. 257. 



