18 



men foregaaer stedse ovenfra og nedad. Hvorledes den overste Ring, som ikke er forsynet 

 med Straaler, men endnu bærer de ovenfor beskrevne Tentakler, skiller sig los, har jeg 

 ikke havt Leilighed at iagttage. Det forekommer mig sandsynligt, at den som en virkelig 

 Polyp faMer af, sætter sig fast paa Taren, for maaskee atter at begynde et nyt Liv og en- 

 delig som Moderdyret igjen dele sig. De ovriges Losriven har jeg derimod ofte iagttaget. 

 Enhver af dem, den nederste undtagen, som forbliver fastsiddende, er en fxildkommen Aca- 

 leph: den ene sidder ovenpaa den anden, dannende en lodret Linie, saaledes nemlig, at det 

 ene Dyr med dets convexe Side sidder i det andet nedenfor værende Dyrs concave eller 

 Mundside; Straalerne vende da, som ovenfor sagt, opad, ere frie og kmme bevæge sig til 

 alle Sider. Jeg har saaledes seet indtil 14 saadanne fuldkommen udviklede Dyr paa denne 

 Maade sammenhængende. Alle disse ere hverandre fuldkommen lige, undtagen det neder- 

 ste hvis convexe Side er forlænget i en liden Stilk, hvorved hele Dyresamlingen er hæftet 

 til Taren, hvor paa den pleier at sidde. Hos nogle Exemplarer iagttog jeg endog paa deu 

 ommeldtc lille Stilk Spor til nye af den sig udviklende Dyr. Storrelsen af en saadau 

 Stamme, der bestod af 12 Dyr, var: Hoiden 3", Tykkelsen i*^". Ved at bringe en heel 

 saadan Stamme eller Dyresamling under Mikroskopet, bemærkede jeg strax en særdeles 

 Bevægelse hos de enkelte Dyr, en stærk Udvidning og Sammenlrækning, hvorved de stræbte 

 at rive sig los. De hænge nemlig temmelig fast tilsammen, dog findes der nu ikke længere 

 nogen organisk Forbindelse Sted imellem dem (hvilket jeg noie h.ir overbeviist mig om, 

 imcd min tidligere Formodning i "Bidragene" p. 21.), og da jeg vilde skille nogle af dem 

 fra de andre, maatte jeg anvende en for saadanne geleeagtige Væsenér usædvanlig stærk 

 Kraft forend det vilde lykkes. Overlader man dem til sig selv, saa river det overste Dyr 

 sig los efter 5 — 15 Minuters Forlob, og nu gaaer det videre nedad; undertiden skille de sig 

 to ad Gangen', og efter f — 1 Times Forlob ere de alle frie. I hele denne Tid sammen* 

 trække og udvide de sig med Heftighed for at komme los. Lod jeg mange saadanne Stam- 

 mer staae længe i det samme Vand, bleve de tilsidst uroelige og skilte sig ad af sig selv. 

 Saasnart de vare frie, svonrmede de hver for sig meget levende omkring i Våndet. I 

 Henseende til hele Stammens Bevægelse, da bestaaer denne alene i Systole og Diastole af 

 de enkelte Dyr. Ethvert af disse bevæger imidlertid sine Straaler uafhængig af de andre, 

 saa at, naar man rorer ved eet, slaaer alene dette sine Straaler sammen, medens de ovrige 

 forblive udspredte. Ved meget stærke Irritationer trækker alligevel hele Stammen sig sam- 

 men og bliver kortere. Naar man river en Stamme fra dens Plads , kan den ilvke hæfte 

 sig fast igjen; de, hvorrasd jeg oftere gjorde Forsog, forbleve altid liggende paa Siden paa 

 Bunden af Karret, og det ene Dyr rev sig da los efter det andet, indtil de alle vare frie. 

 Heller ikke forene de enkelte frie Dyr sig igjen til nogen ny Stamme. 



