^1 42 tm- 



Ann ovenfor de egentlige Finner pcia hver Side 4 — 5 tyndere cylindrisl-e traadfonnige , ai 

 storre eller mindre Længde (nogle bestode af 7 — 8, andre af henved 20 kalkagtige Led), 

 hvilke ligeledes ere besatte med Fodder. Articulationsfladerne af alle de kalkagtige Led 

 paa Armene ere straaleformig stribede og have i Midten et rundt Hul til Gjennemgang for 

 Blodkar å{c. 



Paa Midten af Kroppens underste Flade sidder den mærkværdige Miuid. Den 

 stemmer ikke ganske overeens med samme Organ hos Comatula multiradiata, saaledes som 

 Schweigger *) beskriver og afhilder den. Den er nemlig hos vort Dyr forholdsviis storre, 

 ikke krum, men ganske lige; forresten rorformig, paa Midten buget, oventil og iicdentil 

 lidt smalere, og dens Aabning rundtakket (margine crenato). Af Farve er don lirun med 

 bolgede hvidagtige Striber efter Længden. 



Dyrets almindelige Farve er lysebrun , Leddene betegnes med hvidagtige Tværstri- 

 ber eller Prikker; åen overste Side af Kroppen saavelsom de dverste Arme cndnu lysere 

 brune, Fddderne giuilhvide og gjennemsigtige. Storrelsen: den egentlige Krops Erede i", 

 de finnede Arme 3" lange, de overste simple i^^ 



Dette Dyrs Bevn^gelser ere meget laugsomme, de bestaae mest i at udstrække 

 eller boic Arraene paa forskjellig Maade; jeg bemærkede den ikke krylje med Fddderne 

 som Asterierne. Det forekommer mig sandsynligt, at den, som Péron paastaaer, ved de 

 overste med hageformige Klder besatte Arme hænger sig fast til Fucus og andre Legemer. 



Tab. 8. Fig. 19. a. forestiller Comatula mediterranea? i naturlig Stdrrelse. 19. b. 

 et Stykke af en finnet Arm med dens Finner, seet fra den indvendige Side, forstdrret. 

 19. c. samme fra den udvcndige Side. 19. d. en af de dverst paa de fiuuede Arme siddende 

 traadfonnige Smaafinner, forstdrret. 19. e. en af de dverste simple Arme, forstdrret. 19. f. 

 Articulaliousfladen af et Led, ligesaa. 19. g. Munden fra Siden, ligckdes. 



Gen. <^C§inU!3, Lfim. 

 Om ifJcJi itcUact a, Mull. 



O. F. Muller, hvem Naturhistorien skylder saamange Opdagelser, var den fdrste, 

 som bcckrev de besynderlige Organer, som man i saa stor Mængde finder overalt paa Igel- 

 kjæret (Echinus). Men han feilede, da han af deres Skikkelse og levende BevaEgelser lod 



«) Beobactimgen auf naturhistorischen Reisen^ F. 66. Fig. 42. b. 



