157 



vestlige Del af Øen og sænker sig mod Øst. AlTaldel mod 

 Syd ned mod Føhnfjord er stejlt paa Strækningen fra Syd- 

 vestpvnten til Hekla Havn (100—200', SI— 63 M. højt), derfra 

 mod øst bliver Landet betydelig lavere og falder jævnt ned 

 mod Fjorden i alle Retninger; Øens Affald mod Vest og Nord- 

 vest er brat. 



Især paa den vestlige Del af Øen iagttager man tydelig to 

 Hoved-Systemer (Diaklaser) af isskurede Fjældrygge; det ene 

 løber i Retningen SV.— NØ. med bratte Affald mod SØ., hvor 

 der har været Læ under Isbevægelsen , det andet løber vinkel- 

 ret paa det første. 



Den østlige Del af Øen (NO. for Hekla Havn) er be- 

 tydelig stærkere indskaaret end den vestlige ; talrige Bugter 

 skyde sig ind i det lave Land, hist og her ligge smaa Holme 

 og undersøiske Skær. Langs Vestkysten er Vandet dybt helt 

 ind under Land ; her findes ogsaa et Par smaa Holme. 



Talrige mindre Søer og Vandhuller fylde de af Isen ud- 

 gravede Fordybninger paa Øens Overflade ; en Mængde smaa 

 Elve og Bække søge i alle Retninger ned til Fjorden fra Søerne 

 og de perennerende Snedriver ; egentlige Bræer findes ikke paa 

 Øen. Søerne og Elvene forsynes med Vand i Snesmeltnings- 

 tiden , og Elvene føre da betydelige Vandmasser ; naar den 

 kraftigste Snesmeltning er forbi, tørre mange Elve helt ud eller 

 reduceres til smaa, ubetydelige Bække,- der snegle sig frem i 

 en lille Rende midt i det brede Elvleje. 



I Retningen omtr. NV. — SO. strækker en dyb og forholdsvis 

 bred Dal, Elvdalen, sig gennem hele den sydlige Del af 

 Øen. Paa Vandskellet i denne Dal ligger en lille, men ret dyb 

 Sø (5 Favne, 10 M.) med Afløb til begge Sider. Den mod Syd- 

 ost løbende Elv, som er den længste af de to, fører tillige den 

 største Vandmængde og er den betydeligste Elv paa Øen; dens 

 Fald er jævnt; i sit nedre Løb forgrener den sig nu og da 

 paa Steder, hvor Dalen er bred og flad. De andre Søer, hvoraf 

 adskillige ere betydelig større end den omtalte, ere alle tem- 



11* 



