^.T.T 



Mærke til dem, naar man passerer dem, maa man nii gure lange 

 Omveje for, eller man maa søge sig et Sted nd. hvor der endnn 

 ligger en Snebro over dem. Kn nbetydelig lille Elv var brudt 

 op gennem et flere Alen tykt, tastpresset Snedække og havde 

 slynget vældige Sneblokke indtil en Snes Alen bort fra sit Leje. 

 Naar man saa, hvilke betydelige Virkninger de smaa Vandløb 

 her paa Øen kunde fremkalde , forstod man let , hvilke Kata- 

 strofer de store Elve med stærkt Fald fra betydelige Højder 

 maatte foraarsage. De Dele af Kærene, der ere snebare, danne 

 bundløse Moradser, som kun ere passable paa Ski, og selv 

 saaledes synker man ofte en halv Alen ned i det bløde Mos. 

 Vegetationen i Kærene har endnu fuldstændigt Vinterpræg: alle 

 Fanerogamer ere visne og graa, .Mosserne derimod naturligvis 

 friskgrønue. I Vandhullerne spirede Algerne; de almindelige, 

 sortblaa Zygnemer havde nye , lysegrønne Traade , og talrige 

 Desmidiaceer fandtes mellem dem. Daphnierne viste sig ikke 

 endnu, heller ikke Colymhetes eller andre Vanddyr, kun Mygge- 

 larver. 



^^/'e fandtes de første udprægede Kærplanter i Blomst, 

 nemlig Eriophorum avgustifolium og Carex pulia. Saxifraga 

 oppositifolia i Blomst i fugtigt Kær. 



I Vandhuller, der have ligget tørre Vinteren igennem, ser 

 man nu ofte store Kager af Amblystegium- Arier drive om oven 

 paa Vandet; Mosserne ere blevne saa fyldte med Luft, at Op- 

 driften har løsnet hele Kagen fra Bunden. Mellem Mosserne 

 findes en Mængde Myggelarver, Anguilluliner, Infusorier, Dia- 

 toméer, Traadalger m. m. 



Først nu ser man Cladonia rangiferina almindelig snebar; 

 den hører — som ogsaa Kihl man bemærker — til de øm- 

 taaligste Likener, der ikke staa snebare i Vintertiden. 



^Ve. Baade Deichmann og jeg saa for første Gang i 

 Aar en flyvende Argynnis; men først et Par Dage senere blev 

 den almindelig. 



Gaasesøen kaldte vi en ret betydelig Sø Vest for Blaa- 



