26 
de också af den rasande vinden blifvit liksom med en sax 
afklippta och hindrade i sin tillväxt. På grund af den 
erfarenhet, som man på andra ställen vunnit, kan man 
anse det såsom afgjordt, att endast derigenom, att en följd 
af trädgenerationer aflösa hvarandra, den ena i sin före- 
trädares skydd hemtande kraft att något litet högre höja 
sig ur stoftet, skall så småningom en ny skogsbeklädnad 
komma att täcka dessa nakna klippor — men hundråtal 
och åter hundratal af år torde behöfvas, innan detta 
hunnit ske. 
Ett annat, ännu mera slående exempel på ett dylikt 
skogarnes utrotande och vegetationens deraf förändrade ut- 
seende erbjuder Island. Då denna ö af Norrmännen upp- 
täcktes, var den prydd med kraftig skogsvegetation och 
ännu under den Isländska republikens blomstringsperiod 
saknades, såsom de gamla sagorna vittna, ej en sådan. 
Men också är det nu blott i sagan, som minnet häraf 
qvarlefver, bestyrkt af de stora trädstammar, som ännu ur 
torfmossarne uppgräfvas. År 1756 försvann nemligen — 
troligen för alltid — det sista trädet från denna ö; den 
sista björken (67 år gammal, 40 fot hög) föll då för yxan 
och endast lågväxta pilar, vresiga enbuskar och dvärglika 
björkar bilda nu på gynnsamma lokaler en torftig busk- 
vegetation. Klimatets förändring till följe af denna sko- 
gens förstöring skall säkerligen för framtiden omöjliggöra 
en ny skogsvegetations uppkomst härstädes. 
Blicka vi sedan hän till de gamla kulturländerna 
kring Medelhafvet, så möter oss samma företeelse. Sko- 
garne hafva blifvit utrotade — och ödslighet har uppstått! 
Hvem kan nu i den magra, ödsliga Campagnan kring Rom 
se det land, der i skogarnes och lundarnes skygd fordom 
