34 
ländska anor åt alla växter, som tillika hos oss odlas; 
humlen, sparrisen, gräslöken, fingerborgsblomman, äpple- 
trädet m. fl. äro utan all gensägelse hos oss lika fullt vildt- 
växande, ehuru de tillika odlas, som den likaledes hos oss 
odlade rödklöfvern, rajgräset, thimofejen m. fi. 
Det är emellertid ej blott för menniskan nyttiga växter, 
som på detta sätt erhålla en större geografisk utbredning, 
utan 1 dessas sällskap följa en stor mängd af skadeväxter 
och ogräs, hvilka med otrolig hastighet sprida sig och med 
ytterlig seghet bibehålla sig på sina nya bonings-platser. 
Knappast något enda af de i våra åkrar förekommande 
egentliga ogräsen är af ursprunglig svensk nationalitet, 
ehuru det ofta är svårt att bevisa motsatsen. Om åtskil- 
liga dylika ogräs känna vi dock fakta, som tala för sanno- 
likheten af denna åsigt eller helt och hållet bestyrka den- 
samma. Så t. ex. förekommer hos oss, liksom i en stor 
del af det öfriga Europa samt norra Amerika, de välbe- 
kanta blåklinten, riddarsporren, åkervallmon, lindodran m. 
fi. uteslutande på åkrar och upphöra att der förekomma, 
så vida ej jorden af menniskan brukas och sålunda en pas- 
sande jordmån årligen beredes dem, men alla dessa växter 
förekomma på fält och hedar i medelhafstrakterna (isyn- 
nerhet de östliga) samt i vestra Asien, d. v. s. just i de 
trakter, hvarifrån våra vanliga sädesslag antagligen eller 
bevisligen härstamma. Hvad är väl då naturligare, än att 
dessa sädesslag och ogräs såsom trogna kamrater följt 
hvarandra öfver land och haf? Ännu säkrare fakta ega 
vi om det isynnerhet på Upsala-slätten så svåra ogräs 
(Bunias), som allmogen fullkomligt rigtigt benämner "ryss- 
gräs" eller "ryssgubbe". Detta, som man nu ej sällan får 
se förgylla vidsträckta åkerfält, kan ej uppvisa äldre anor 
