13 
jordens bearbetning och uppluckring växtrötterna få till- 
fälle att lättare sprida sig och sålunda på en större jord- 
vidd uppsöka de, genom luftens lättare tillträde ur de för- 
vittrade bergpartiklarne ymnigare frigjorda närande be- 
ståndsdelarne, — denna rikare näring, säger jag, är utan 
gensägelse den första och förnämsta betingelsen för fram- 
bringandet af en ny kulturform. Under första genera- 
tionen, måhända under en serie generationer, kan en för- 
ändring uteblifva eller rättare blifva så godt som omärk- 
lig; men om den lilla summa, som på detta sätt förvärfvas, 
adderas under en lång följd af år, kan den slutligen växa 
till ett ansenligt och värdefullt kapital. Så äro säkerligen 
våra sädesslag, våra köksväxter o. s. v. resultater af många, 
många års mödor och ihärdighet. 
I samband härmed står meddelandet af en förändrad 
näring. Växterna, liksom menniskan och djuren, behöfva 
en blandning af vissa ämnen för sitt uppehälle; men det 
är dock ej nödvändigt, att dessa alltid erhållas i lika 
qvantiteter. Allmänt kändt är det t. ex., att mennisko- 
racer, som lefva af en företrädesvis vegetabilisk föda, både 
till kropp och själ blifva olika dem, som hufvudsakligen 
ur djurriket hemta sin näring; detsamma se vi hos de all- 
ätande djuren — och skulle ej då enahanda förhållande 
ega rum hos växterna, dessa blotta "verkstäder för assimila- 
tionen"? Utan tvifvel! Mångfaldiga slående exempel härpå 
skulle kunna anföras; må det vara nog att angifva tvenne. 
Måhända är ej den berättelsen obekant, huru den be- 
kante FraAnkKun öfvertygade sina landsmän om gipsens gag- 
nande inflytande på växtligheten. Sedan han nemligen öf- 
vertygat sig sjelf om den frodighet, som vissa växter 
(isynnerhet ärtväxterna) uppnå, hvilka odlats på gipsblan- 
