d 
nad och i deras safters sammansättning. Man jemföre t. ex. 
våra vilda krusbär med sina ärtstora frukter, hvilkas stör- 
sta del upptages af det tjocka skalet och de i en sparsam, 
surt smakande saftväfnad inneslutna kärnorna, samt de 
odlade formerna deraf med sina stora, tunnskaliga, ofta 
nästan kärnlösa bär, fyllda af den angenämaste saft; man 
jemföre våra vilda äpplen, päron, plommon och körsbär 
med sina små, sura och kärfva, nästan oätbara frukter och 
de odlade formerna af samma arter med deras stora, milda 
och välsmakliga; man jemföre den i våra trädgårdar före- 
kommande moroten med dess tjocka, saftiga rot och dess 
vilda stamform — man må söka den i den hos oss vildt 
växande Daucus Carota eller i någon i Medelhafstrakterna 
förekommande art af samma slägte — med en smal, seg, 
nästan trädartad rot; man jemföre den vilda vinrankans 
små, sura klasar och den odlades rika och saftiga drufvor 
af mångfaldig form, färg, storlek och smak — otaliga andra 
dylika exempel att förtiga. Ja, förändringen af växternas 
safter kan stundom vara så fullständig, att under det den 
vilda växten innehåller ett skarpt och häftigt verkande 
gift, så saknas detta helt och hållet hos den odlade Nyår 
vanliga selleri kan härpå tjena såsom exempel. — Hvilket 
ofantligt stort gagn menniskan kan hemta af denna saf- 
ternas förmildring och förädling genom odlingen behöfver 
jag väl ej ens påpeka. Stundom är den dock till skada; 
så t. ex. förändras safternas beskaffenhet eller — så att 
säga — utspädas de hos en del växter, som odlas för läke- 
medels erhållande, så betydligt, att den odlade växten blif- 
ver i detta afseende oduglig och overksam, under det att 
den vilda är i hög grad kraftig och användbar. 
Vi nämnde nyss päronträdet såsom lemnande ett exem- 
d 
