903 
skådas annat än med den starkaste inbillnings ögon; att 
växten utbreder sina grenar, kan deremot icke ens den 
klentrognaste förneka. Naturforskare, som emellertid ej 
velat nöja sig med munkarnes försäkringar om ett odispu- 
tabelt, normalt årligen upprepadt underverk, hafva tydligen 
ådagalagt, 1) att detta fenomen endast visar sig, då Je- 
richorosen neddoppas i eller grundligt bestänkes med vig- 
vatten, 2) att detta kan ske på hvilken dag på året som 
helst samt 3) att ej blott vigvatten, utan hvilket annat 
vatten som helst kan åstadkomma samma verkan. Lägga 
vi härtill, att samma naturforskare förklarat, att denna 
växt ingalunda är en ros, utan en ytterst obetydlig och 
oansenlig ört, närmast slägt med våra vanliga ogräs Thlaspi 
arvense och Capsella bursa pastoris, samt att den derföre 
bör utbyta sitt stolta medeltids-namn Heliga Marias ros 
mot det simplare Anastatica hierochuntica, så återstår 
föga eller intet annat än minnet af dess fordna herrlighet. 
Ännu äro vi dock skyldiga förklaringen till det om- 
nämnda fenomenet. Förmodligen anar redan flertalet af 
mina läsare densamma och inser, huru enkel den är; 
samma förklaring gäller äfven den nyss omnämnda spå- 
manstisteln. 
Nästan hvarje växtdel är sammansatt af delar eller 
lager, som sträfva att böja sig åt olika håll; den gestalt, 
form och rigtning, som en växt och dess särskilda delar 
eger, beror på, huruvida det ena eller andra af de med 
hvarandra kämpande lagren blir herrskande, eller — tyd- 
ligare taladt — det svagare lagret undanböjes och hop- 
tryckes, ända tilldess detsamma erhållit en fasthet, en 
konsistens, nog stor för att kunna motstå och hindra en 
ytterligare sammantryckning. Detta läge, denna form måste 
