26 
torpstugorna och fattighusen samt föraktligt titulerade 
bondbalsaminer", på senare tider börjat visa en tendens 
att — tack vare en nyck af modet och naturligtvis under 
elegantare namn -— åter intaga en mindre föraktad plats 
i orangerierna. Det slägte, till hvilka dessa höra, benäm- 
nes af flera skäl Impatiens (d. v. s. ömtålig, otålig) och 
vår enda i Sverige vildt växande art har af Linne fått det 
betecknande namnet »noli me tangere, d. v. s. "rör mig 
icke" samt af vår allmoge det ej mindre betecknande 
namnet Springfrö. Vidrör man nemligen blott helt sakta 
denna växt vid tiden för fruktmognaden, uppspringa fruk- 
terna ögonblickligt och kringkasta fröna vidt och bredt. 
Det behöfves blott en ringa skakning, en sakta vidröring 
för att upphäfva jemnvigten mellan det omgifvande trånga 
skalet och den inre hopklämda, saftfylda väfnaden. 
Ännu egendomligare är förhållandet hos åtskilliga tro- 
piska växtarter, tillhörande ett slägte benämndt Catasetum. 
Inuti dessas blommor befinner sig nemligen en giller-appa- 
rat, så fint inrättad, att om blott en honungssökande in- 
sekt berör en af dess spetsar (och detta måste insekten 
för att kunna nå honungen), så remnar ögonblickligen en 
skifva, som förut täckte det hos dessa arter ej pulverfor- 
miga utan till en vaxlik massa förenade frömjölet. Och 
icke nog härmed: i samma ögonblick, som nämnda skifva 
rämnar, utslungas hela nämnda frömjölsmassa så häftigt, 
att den kastas ända till 3 fot från blomman. Så torde 
dock i allmänhet ej ske, ty nedre delen af frömjölsmassan 
är täckt af ett ytterst segt och vid torkning fast vidfä- 
stande slem; vid utkastningen af denna lilla bomb, träffar 
densamma den insekt, som vållat explosionen, fastnar på 
denna och föres sålunda bort till andra blommor. 
