59 
plats, som han föregående afton så noga genomletat. En 
annan skulle säkerligen nöjt sig med att glädjas öfver det 
sålunda återfunna, men icke så Linsk. Följande afton 
återvände han för att finna förklaring på gårdagens gåta, 
söker länge den välbekanta växten och finner den slutli- 
gen — men i hvilket tillstånd! Bladen hopvikna, tryckta 
till stammen gifva henne utseende af nästan bladlösa, risiga 
qvistar — och blickande kring sig finner LinsE med häp- 
nad, att ej blott denna växt, utan ett betydligt antal af 
växthusets öfriga innevånare på sins emellan olikartade 
sätt hade hopslagit eller sammandragit sina blad. En stor 
upptäckt var gjord, — och säkerligen räknade LiInsÉ£ denna 
stund till dem, om hvilka han säger: "vidi Deum ommi- 
potentem a tergo transeuntem et obstuputi." (Jag såg 
skymten af Herren den allsmäktige sväfva förbi och jag 
häpnade). | 
Det är emellertid ej blott bladens under dag och natt 
olika ställning eller den egentligen s. k. växternas sömn, 
för kännedomen om hvilken vi hafva Linnk att tacka; det- 
samma gäller äfven om förändringar 1 sjelfva blömmans 
och andra växtdelars ställning under olika delar af dygnet. 
Numera torde det väl vara ganska allmänt bekant, att 
vissa blommor mot nattens inbrytande sluta sina kalkar, 
under det att tvärtom andra under natten äro öppna, men 
slutna om dagen, deruti visande en analogi med fläder- 
mössen, nattfjärilarne och åtskilliga andra djurarter, hvilka 
sofva om dagen, men komma 1 rörelse, så snart skymnin- 
gen inträder. Men icke nog med detta regelmessiga vak- 
nande och inslumrande (om dessa uttryck mig tillåtas); — 
hos en stor del växter försiggår detta på en för hvarje 
art bestämd, men för olika arter högst olika tid. Så öpp- 
