60 
nar t. ex. vår vanliga maskros och flera henne liknande 
växter sin blomma redan vid morgonsolens första strålar 
(kl. 4—6), för att sedan tidigt på förmiddagen (kl. 8—11) 
sluta dem; så har stjernliljan (Ornithogalum umbellatum) 
af Fransmännen fått namnet "la dame donze heures", 
emedan hon först omkring kl. 11 utvecklar sin blomkalk; 
så utbreda Mesembryanthemum noctiflorum och åtskilliga 
Oenothera-arter först på aftonen (kl. 6—38) sina förut hop- 
vikna kronblad. Med kännedom härom bildade LinsÉ af 
blommor ett s. k. Floras ur, med hvars tillhjelp man 
kunde bestämma ej blott dagens utan äfven nattens tim- 
mar, men att detta ur dock ej kan göra anspråk på att 
vara något normal-ur, torde knappast behöfva påpekas. 
En sådan förändring 1 blomdelarnes ställning visar sig 
emellertid ej blott hos bladen och blommorna, utan äfven 
på annat sätt. Åtskilliga af våra smörblommor (Ranun- 
culus-arter), den lilla välbekanta Draba verna m. fl. an- 
taga på det sättet en annan nattställning, att de då mot 
jorden nedluta de förut upprätta blommorna, på det att 
daggen ej måtte 'samlas i deras kalkar och förderfva de 
ömtåliga fröredningsdelarne. Särdeles egendomlig är i 
detta afseende vår floras största blomma, våra sjöars pryd- 
nad, den hvita näckrosen. Mången, som sett dess hvita 
kronor gunga på vågen och glänsa mot middagssolen, har 
säkerligen med förvåning funnit, då han i den svala som- 
marqvällen rott fram deröfver, att alla dessa blommor nu 
äro fullkomligt försvunna och endast de runda bladsköl- 
darne simma på vattenytan. Med rätta har man kallat 
dessa näckrosor för nutidens najader, hvilka dyka upp och 
ned i vågorna; på morgonen (kl. 7—8) framblicka de 
derur och utbreda sina prunkande blomkronor, men redan 
