62 
hållandet med ljuset. Ej nog dermed, att vid totala sol- 
förmörkelser bladen hos (åtminstone de mera känsliga) 
växterna antaga nattställningar; i sitt hemland äro, enligt 
trovärdiga resandes berättelser, flera Mimosa-arter till 
den grad känsliga för ljusets skiftningar, att det blott be- 
höfves ett moln, som för en kort stund far förbi solen, 
för att de nästan ögonblickligen skola hopfälla sina blad. 
Lägga vi härtill, att det lyckats DEcAnpDoLrre d. ä. att ge- 
nom upplysning med argandska lampor i en mörk källare 
efter någon tids förlopp så förbrylla åtskilliga dit inflyt- 
tade växter, att de somnade, då lamporna om morgonen 
släcktes, och tvärtom vaknade, då lamporna om aftonen 
tändes, så torde man hafva bevis nog för att kunna söka 
drifkraften till växternas sömn i ljuset. 
Detta få vi dock ej fatta så, som skulle ifrågavarande 
växter antaga och bibehålla nattställning, så länge mörkret 
varar, och tvärtom dagställning, så länge ljuset herrskar. 
Så enkelt är icke förhållandet. Tvärtom, om man i ett 
mörkt rum insätter växter, som 1 detta afseende äro käns- 
liga, så uppkommer visserligen sömn, men följande mor- 
gon befinnas bladen lika utslagna, som hos plantor, hvilka 
ej varit instängda i mörker. Det återstår sålunda ej annat 
än att antaga, att om ock genom mörkrets inträdande det 
ena af de förr nämnda lagren fått kraft att sammantrycka 
och undanböja det andra, så återhemtar detta sistnämnda 
slutligen tillräcklig kraft för att återtaga sitt ursprungliga 
läge. Det skulle för mycket upptaga vår korta tid, att 
redogöra för åtskilliga företeelser och experimenter, som 
bestyrka detta antagande. 
Ännu kunna vi dock komma längre vid besvarande 
af den frågan, hvilken den kraft är, som åstadkommer de 
