63 
rörelseyttringar, hvilka nu äro på tal. Att den är att söka 
i ljuset, hafva vi redan antydt, men äfven ljuset, sådant 
vi erhålla det från solen, kunna vi sönderdela i olika be- 
ståndsdelar. Det är nemligen sammansatt af mörka värme- 
strålar och hela denna mängd af färgstrålar, hvilka, ej 
längre förenade utan brutna åtskils, vi beundra i regn- 
bågen eller i det s. k. spectrum, som uppkommer, då sol- 
ljuset brutits genom ett glasprisma. Frågan blir då: äro 
alla dessa strålar lika bidragande till framkallandet af 
växternas sömn? Eller om så ej är, hvilka äro de härvid 
verksamma? Må det vara nog att säga, att man genom 
experimenter funnit, att växter, utsatta för de röda strå- 
larne, äfven midt på dagen somnat, men åter blifvit väckta 
af de blå strålarne, och att de, sålunda utsatta för olika 
färgadt ljus, tvungits att 9—10 gånger på en enda dag 
förändra sin bladställning. De blå och violetta strålarne, 
d. v. s. de kemiskt mest verksamma, äro sålunda de, på 
hvilka växternas uppvaknande ur sömnen beror — men 
huru detta tillgår, derom veta vi intet, och få måhända 
aldrig veta något. 
I sammanhang härmed torde det ej vara ur vägen att 
påpeka det tydliga samband mellan växterna och ljuset, 
som äfven på annat sätt ådagalägges. Vi behöfva till den 
ändan blott se, huru i våra fönster växterna (isynnerhet 
de unga, nyss uppkomna) begärligt sträcka sig efter ljusets 
källa — och om än man såsom ett misstag nödgats för- 
kasta uppgiften, att solrosen hela dagen vänder sitt hufvud 
mot solen, liksom för att spegla sig i densamma, så ega 
vi dock flera andra exempel på växter, hvilka, liksom tju- 
sade af solens eldblick, hela dagen oaflåtligt vrida sina 
blommor efter dess på fästet framilande gyldene skifva 
