fl 
består deri, att 1:0o) bladskaftet sänkt sig nedåt, 2:0) att 
de grenar, 1 hvilka bladskaftet upptill delar sig, närma 
sig hvarandra, stundom så att de till och med ligga all- 
deles tryckta mot hvarandra, 3:0) att småbladen böjt sina 
öfre sidor mot hvarandra och på samma gång vridit sig 
framåt mot bladspetsen, så att 'småbladen ligga det 
ena på det andra såsom tegel på ett tak. Detta bladens 
utseende är för öfrigt detsamma som under den s.k. 
sömnen. 
Sedan vi nu redogjort för bladens yttre utseende och 
deras förändrade gestalt 1 irriteradt tillstånd, torde den 
frågan kunna framställas. huruvida. alla bladens delar äro 
lika mottagliga för intryck. Skakar man hela växten, så 
erhåller man ej något tydligt svar på denna fråga; men 
vidrör eller retar man deremot vissa delar af densamma, 
skall man lätt finna, att retligheten är så att säga lokalise- 
rad på vissa ställen, under det att de öfriga äro känslo- 
lösa. Vid bladskaftets bas, äfvensom vid hvarje af de små 
bladens vidfästningspunkter, finna vi nemligen tydliga upp- 
svällningar, och endast om man vidrör dessa, uppstår en 
rörelse. Störst och bäst utvecklad är uppsvällningen vid 
bladskaftets bas, och denna är derföre äfven lättast att un- 
dersöka. Beröra vi dennas undersida blott helt sakta 
med en nåi eller dylikt, så uppstår genast rörelse; beröra 
vi den öfra, uppstår ingen förändring. Korteligen, vi kunna 
med visshet antaga, att blott de på bladet befintliga upp- 
svällningarne och blott deras ena sida är säte för känslig- 
heten och tjenstgör såsom rörelse-organ. 
Med kännedom härom är det dock lätt att begå ett 
stort: misstag. Det ligger nemligen nära till hands att 
förmoda, att en retning på en af uppsvällningarne blott 
