72 
skulle framkalla en rörelse på detta enda ställe. Så är 
visserligen förhållandet, om retningen är mycket ringa; är 
den ' deremot starkare, så fortplantas rörelsen äfven till 
andra delar, och man kan dervid tydligen följa dess gång. 
Vid en häftig retning af bladskaftets uppsvällning, börja, 
sedan bladskaftet redan sänkt sig, först de nedersta blad- 
paren att hopfälla sig, och denna hopfällning fortsättes 
derefter liksom ryckvis mot bladspetsen. Retas deremot 
bladen betydligare i sin ena spets, så fortskrider bladens 
hopfällande först uppifrån och nedåt, till dess det nått de 
4 bladgrenarnes utgångspunkt, men går sedermera nedifrån 
uppåt på de öfriga bladgrenarne. Är retningen mycket 
våldsam, så kan hela bladet sänka sig, ja till och med rö- 
relsen fortplanta sig till de straxt ofvanför eller under på 
stammen befintliga bladen. 
Af det nu sagda framgår, att utom de nämnda upp- 
svällningarne på bladen, hvilka äro de egentliga ställena 
för rörelsen, måste finnas något annat, hvarigenom retnin- 
gen fortplantas genom bladens eller hela växtens särskilda 
delar. Naturligtvis skulle man kunna tänka sig, att denna 
retning fortplantade sig genom hela växtens massa, utan 
att någon särskild del deraf specielt hade denna förrätt- 
ning, men att så ej är förhållandet, framgår af en när- 
mare undersökning af växtens delar. 
Vi vända oss för detta ändamål till de ofta omnämnda 
uppsvällningarne eller dynorna. Undersöka vi dessa när- 
mare, finna vi, att de i midten bestå af en fastare sträng, 
hvilken utgår från och sammanhänger med veden i stam- 
men, fortlöper genom hela bladskaftet samt uppe i bladets 
massa utbreder sig såsom nerver. Rundt omkring denna 
