81 
under det att de i motsatt fall liksom misslynta böja sig 
ned, förvissna och affalla. Andra arter söka att med sina 
klängen intränga 1 mörka hål och springor för att der 
finna en fästepunkt. Med nästan djurisk instinkt uppleta 
de sådana skymslen, intränga deri, men — ej sällan draga 
de sig tillbaka, liksom obelåtna med den gjorda rekogno- 
sceringen, för att uppsöka ett annat gömställe. Jag bekla- 
gar, att tiden ej tillåter mig att anföra en mängd likartade 
fakta, hvarmed isynnerhet den berömde Darwin nyligen 
riktat vetenskapen. 
Hittills hafva vi sysselsatt oss allenast med de högre 
eller s. k. fanerogama växterna, och det är derföre nu hög 
tid att kasta en blick äfven på de lägre, kryptogama. Vi 
skola dervid finna, att egendomliga rörelseyttringar äfven 
bland dessa ej saknas, ja t. o. m. så lika de lägre djurens, 
att naturforskarne misströstat om möjligheten att kunna dem 
emellan draga någon bestämd gräns. Låtom oss derföre 
först vända oss till de s. k. algerna, vattenväxter, af hvilka 
de största såsom tångarter bilda lundar och skogar på 
hafsbotten, under det att de lägre i våra bäckar, sjöar 
och kärr förekomma såsom knippen af fina, gröna trådar 
eller såsom rent af mikroskopiska bildningar, olikartade 
till sin form och sammansättning. 
I våra vattendrag, säväl större som mindre, påträffas 
ej sällan ett slags alger, hvilka än liksom en slemmig, 
mörkgrön skorpa äro utbredda öfver stenar, pålar o. d., 
än flyta ofvanpå vattnet såsom mörka, mörkgröna eller erg- 
färgade flangor, och hvilka erhållit det gemensamma nam- 
net Oscillatorier. Redan detta namn antyder, att de böra 
visa ett slags rörelse, och så är äfven förhållandet. Be- 
traktar man nemligen dessa alger under mikroskopet, skall 
Bilder ur värxtverlden. 6 
