89 
rörliga delar än äro till sitt yttre utseende, ega de dock 
en sak gemensamt, att de nemligen ej äro klädda af nå- 
gon omgifvande hinna. För att fatta, hvad jag härmed 
menar, torde vi få återgå till slemsvamparne, om hvilka 
jag nyss talade. 
Betrakta vi en af de kulor, som bilda dessas frön 
(sporer), så finna vi, att så länge det omgifvande höljet är 
helt, ingen rörelse kan visa sig. Först då detta brustit, 
börjar innehållet att röra sig; man skulle bildlikt kunna 
säga, att dessa sporer äro fängslade djur, som först då de 
undsluppit arresten kunna fritt röra sig. Likartadt är för- 
hållandet med potatis-sjukans mögelart, med de s. k. 
antherozoiderna hos tången o. s. v. Till och med hos de 
små alger, hvilka jag nyss omnämnde, ensamma eller 
kolonivis förenade, fritt simma omkring, finna vi visserli- 
gen en omgifvande hinna, men denna dock genomborrad 
af hål, så att en del af innehållet kan i form af trådar 
sticka fram och åstadkomma rörelsen. Vore dessa hinnor 
fullkomligt slutna, så skulle utan all gensägelse hvarje rö- 
relse varit omöjlig, och — aldrig skulle någon menniska 
då fallit på den tanken att vilja fråndöma dessa organis- 
mer plats bland växtrikets talrika alster. 
Men — äfven de högre växterna, träden och Öör- 
terna, äro helt och hållet sammansatta af dylika blåsor; 
äfven dem skulle man kunna kalla kolonier af celler, skil- 
jande sig från dem hos den nyss omtalade Volvox globa- 
tor (utom genom sin större mängd och olika form) för- 
nämligast derigenom, att den omgifvande hinnan är så 
sluten, att det slemmiga innehållet, protoplasman (såsom 
man benämner det), ej kan uttränga och röra sig. Men 
skulle det icke vara möjligt, att denna instängda proto- 
