100 
utan förutsätter nödvändigt något annat, likartadt natur- 
alster, från hvilket det härstammar. För växternas förö- 
kande och fortvaro på jorden fordras derföre nödvändigt 
frön; fröet erbjuder derföre äfven en naturlig utgångspunkt 
för vår framställning. 
Innanför den eller de hinnor, som ytterst omgifva 
hvarje frö, hvilar hos flertalet af de högre växterna ett 
litet växtämne, hvilket genom det vid groningen uppblötta 
och remnade skalet utsänder en redan i fröet mer eller 
mindre tydligt antydd liten rot, som sedan allt mer och 
mer förlänger sig och sträfvar att nedtränga i jorden. 
Jemte denna lilla rot utkomma äfven ur fröet tvenne hvar- 
andra motsatta eller mera sällan flera kranssittande blad, 
hvilka afvika från de sedan uppträdande genom en enklare 
form, vanligen betydligare tjocklek och större rikedom på 
närande ämnen, isynnerhet stärkelse. På grund af dessa i 
: bladen magasinerade mnäringsmedel blifva dessa blad af 
synnerligen vigtig betydelse för den lilla, unga plantan, 
hvilken de under hennes första period lemna behöflig föda; 
de äro så vigtiga för densamma, att man kallat dem hjert- 
blad. Då växten hunnit uppväxa, äro dessa blad beröfvade 
sina näringsämnen, hvarföre de då i de allra flesta fall 
-förvissna och bortfalla. 
Så förhålla sig, såsom jag sade, de flesta, men långt 
ifrån alla de blombärande växterna. Hos en del (tex. 
gräsen, liljorna o. s. v.) finnes nemligen i fröet intet fär- 
digbildadt rotämne, som vid groningen utvecklar sig, utan 
1 dess ställe utbryta liksom ur de inre delarne af fröets 
nedre ända flera (vanligen 3 eller 5) lika stora rötter, 
hvilka vid sin utgångspunkt omgifvas af fröets omklädna- 
der liksom af en slida. I det förra fallet eger roten'så- 
