104 
ogenomträngliga snår. Hvem har ej hört talas om dessa 
Hinduernas heliga pagod-lundar, hvilkas väldiga löfhvalf 
uppbäras af en labyrinth af pelare, erbjudande skugga 
stundom åt flera tusen personer? Dylika imponerande 
lundar äro ej sällan bildade af ett enda af de ostindiska 
fikonträden, från hvilkas grenar väldiga, ej sällan arms- 
tjocka pålar (luftrötter) nedskjuta, hvilka, då de nått jor- 
den, bidraga att stödja grenarne, så att dessa kunna fort- 
sätta sin tillväxt och sålunda till sist bilda en mångstam- 
mig skog. -— På likartadt sätt påtrycka Pandanus-arterna 
Söderhafsöarnes vegetation en så egendomlig prägel. Med 
stammar, som äro stadda 1 ett ständigt bortdöende 
och afruttnande vid basen, skulle dessa egendomliga träd 
aldrig kunna nå någon synnerlig höjd, såvida ej samtidigt 
nya luftrötter utbröto från stammen, ständigt högre och 
högre upp, så att hos de äldre träden stam och krona 
höja sig från en hög ställning af bågformiga luftrötter. Ja, 
hos några växter utvecklas de till en sådan mängd, att t. 
ex. de trädartade ormbunkarnes stammar i de varmare 
länderna ofta äro täckta af ett tjockt lager i hvarandra 
inflätade luftrötter och att från Canarieöarnes lagerträd på 
fuktiga ställen hvarje höst talrika, sedan borttorkande, gre- 
niga rötter frambryta, hvilka till utseende och konsistens 
så påminna om våra skogars fingersvampar, att till och 
med en framstående vetenskapsman låtit förleda sig att 
beskrifva dem såsom en ny art af nämnda svampslägte. 
Att rötter kunna finnas och utvecklas ofvan jord, hafva 
vi sålunda funnit, och i det följande skola vi äfven se, att 
stammar finnas, som äro dolda under jorden. Att det till 
följe häraf ej alltid är lätt afgöra, hvad som bör anses 
såsom rot eller stam, kunna vi väl på förhand antaga, och 
