110 
män, ej kan hafva underlåtit att fästa sin uppmärksamhet 
vid dessa gröna busk-klot, som öfverallt visa sig, isynner- 
het på äppleträden. Det egendomliga i deras utseende, det 
hemlighetsfulla i deras förekomst — allt bidrager att till- 
locka uppmärksamheten. Ej underligt derföre, att i flera 
folkslags mythologier denna växt spelat en framstående 
röle: de gamla germanernas druider använde den vid sina 
religiösa ceremonier; åt /Eneas lemnades den, ehligt Virgilii 
berättelse, en talisman för att nedstiga till och lyckligen 
återvända från underjorden; och i vår nordiska gudasaga är 
den den mistelten, hvaraf den pil gjordes, för hvilken 
Balder föll ett dödens offer. 
Det anförda exemplet på en verklig parasit skulle 
vara tillräckligt, såvida jag ej fruktade, att en origtig före- 
ställning derigenom skulle bilda sig om parasitväxterna i 
allmänhet. Den nyss nämnda misteln är en buske med 
gröna blad — tvenne egenskaper, som tillkomma blott ett 
ringa antal parasiter. Flertalet af dem är nemligen blad- 
lösa örter och oftast äfven, så till stam som blomma, af en 
svampartad konsistens, saknande alla gröna delar. Det mest 
frappanta exemplet i detta afseende lemmar den s. k. jätte- 
blomman (Rafflesia Arnoldi) på Java — den största hittills 
kända blomma (3 fot i diameter) — hvilkens köttfärgade, 
fläckiga och svampartade blomkalk nästan utan spår af 
stam direkt frambryter ur stammen eller rötterna af åt- 
skilliga der förekommande träd och buskväxter. 
Emellertid — rötterna må nu vara fästade i jorden 
eller icke, så ega de dock alla en och samma förrättning, 
nemligen upptagande af näring. Växterna behöfva för sitt 
uppehälle nödvändigt kol, väte, syre, qväfve och åtskilliga 
mineral-beståndsdelar (t. ex. phosphorsyra. jern, kalk, kali, 
