113 
säger, "komma att slåss med hvarandra om matbitarne", 
under det att vantrefnad, "antipathi", i motsatt fall visar 
sig -— tout comme chez nous! 
Ännu återstå dock några sidor af näringens uppta- 
gande genom rötterna att betrakta. Man skulle t. ex. 
kunna fråga: upptager hela roten eller blott någon del af 
densamma de bestämda födoämnena? För att få denna 
fråga med säkerhet besvarad, kan man göra ett ganska 
simpelt experiment. Man sätter en med största försigtighet 
upptagen (oskadad) rot på sådant sätt i vatten, att den 
hel och hållen med undantag af rotspetsarne är nedsänkt, 
och vi finna då, att växten snart börjar att vissna. Ned- 
doppa vi blott de allra yttersta spetsarne och låter allt 
det öfriga vara utsatt för luften, så mträffar alldeles det- 
samma, men om en något större del af rottopparne ned- 
sänkes i vattnet, så fortfar växten att vara frisk och liflig. 
Med anledning häraf kan man antaga, att det ej är hela 
roten, utan blott en straxt ofvan spetsarne befintlig del, 
som uppsuper näringssaften. 
Och i sjelfva verket, om vi närmare undersöka rotens 
byggnad, så bör detta förhållande synas ganska naturligt. 
Det nämndes nyss, att rotspetsarne äro omgifna och klädda 
af den s. k. rotmössan, och att denna, bestämd till rotens 
skyddande, ej tillika är den saftuppsugande delen, torde ej 
förefalla underligt. Betrakta vi de äldre delarne, skola 
vi lätt finna, att dessa äro klädda af ett hårdt bark- och 
eller korklager, som förhindrar vattnets inträngande i de 
inre delarne. — Annat är förhållandet med den straxt of- 
van rotmössan befintliga delen. Ej nog dermed, att denna 
del beklädes af endast en ytterst tunn och fin hinna, är 
den äfven försedd med en mängd ytterst fina hår, hvilka 
Bilder ur växtverlden. 8 
