114 
med yttersta begärlighet uppsuga den vätska, med hvilken 
de komma i beröring. Huru denna vätska sedan i växten 
kringföres och sprides till alla dess delar, skola vi i det 
följande framställa. 
Sammanfatta vi det nu sagda, så finna vi, att rotens 
bestämmelse är växternas fasthållande och närimgens upp- 
tagande. Innan vi lemna detta organ, torde den frågan 
med skäl kunna framställas: huru länge fullgör det dessa 
förrättningar eller, med andra ord uttryckt, hvilken ålder 
kan roten uppnå? Att härvid uppgifva något bestämdt 
tal, som i hvarje fall är giltigt, är naturligtvis omöjligt, 
ty äfven den ringaste eftertanke eller erfarenhet i växtod- 
"ling säger oss, att en del örter fortlefva blott några få 
veckor, under det att andra (t. ex. åtskilliga trädslag) 
bland sig kunna uppvisa representanter af 100-, ja 1000- 
tals år. Men trots all denna olikhet, kunna vi dock finna 
några allmänna grunder, efter hvilka växternas rötter med 
afseende på varigheten kunna indelas. 
Besinna vi då, att våra ärter, bönor, astrar, solrosor 
m. fl. köks- och prydnadsväxter under en enda sommar 
afsluta hela sitt lefnadslopp, under det att andra CERN. 
moroten, rågen m. fl.) första året blott utveckla blad, men 
det andra äfven blommor och frukt samt derefter utdö, 
samt att slutligen flera örter (t. ex. pionerna, klöfvern o. 
S. v.), liksom alla våra träd och buskar, en längre följd af 
år fortlefva, så torde det vara lätt insedt, att man, såsom 
ofta sker, kan indela växterna i dem, som ega ett-, två- 
eller mångårig rot. Denna indelning lider dock af ett 
väsentligt fel, nemligen att ingalunda vara konstant. Råg 
och hvete äro t. ex. i allmänhet två-åriga, men af begge 
finnas s. k. vår-former, hvilka på ett enda år genomgå sin 
