118 
påminna om bladen (och äfven i vissa afseenden uppfylla 
dessas förrättningar), att flertalet menniskor säkerligen 
tillägger dem namnet blad. Detsamma visar sig med den 
egendomliga växt, hvaraf ett fragment här finnes afbildadt. 
Hvad är naturligare än att, med 
Fig. 11. 
anledning af den yttre formen och 
utseendet, antaga dessa delar vara 
blad, och dock äro de i sjelfva 
verket grenar. För ögonblicket vill 
jag blott påpeka, att bladen aldrig 
kunna utveckla någon blomma. 
Vi finna således, att man, om 
ej varsamhet iakttages, stundom 
kan förblanda stammar med blad, 
men ännu lättare sker en sådan 
förvexling mellan stam och rot. 
Tänka vi oss t. ex. en guldvifva 
— hvar finnes dennas egentliga 
sas orgO Rå Ern af dec & Kr” "stam? - Fek. Kaea 
skaft, på hvilket blommorna äro 
fästade, ty i sådant fall skulle denna växt sakna någon 
stam före utvecklingen af blommorna och dessas gemen- 
samma skaft. Stammen ligger här dold i jorden, och lik- 
artadt är förhållandet hos sipporna, näckrosorna, liljekon- 
valjen och otaliga andra. Betrakta vi nemligen dessas un- 
der jordytan varande delar, finna vi, såväl att deras spetsar 
söka närma sig ljuset, som att de på sig ega ätminstone 
lemningar af blad — allt egenskaper, som ej tillkomma 
roten. Man skulle kunna kalla dessa bildningar för i jor- 
den vandrande stammar: de tillväxa nemligen i ena ändan, 
under det att den andra småningom bortdör och afruttnar 
