119 
— och härigenom krypa de år från år framåt i jorden. 
Deras vetenskapliga benämning är rotstockar. 
Ännu mera från det vanliga utseendet afvikande äro 
åtskilliga knöliga, uppsvällda bildningar, och om dessas 
verkliga natur har man 1 sanning ofta nog giltigt skäl att 
vara tveksam, isynnerhet som dylika bildningar onekligen 
finnas, hvilka äro tydliga stambildningar (t. ex. de klot- 
lika Cactus-växterna, kålrabbi m. fl.), andra åter lika tyd- 
liga rotbildningar (såsom rofvorna, kälrötterna m. fl.). Här- 
vid får man dock ej låta leda sig af deras förekomst öfver 
eller under jordytan, ty då kommer man utan gensägelse 
att till "rotfrukterna” räkna åtskilligt, som ur vetenskaplig 
synpunkt ingalunda förtjenar detta namn. Så är t. ex. 
förhållandet med den välbekanta potatisen. Betraktar man 
en dylik knöl i ungt tillstånd, skall man på densamma 
tydligen finna "ögon" (knoppar), sittande i vecken af små 
fjäll (outvecklade blad). Dessutom finnes en karakter till 
åtskiljande af rot och stam, hvilken visserligen blott är 
tillämplig, då frågan gäller s. k. dicotyledona växter, men 
en sådan är också potatisplantan. I dessa växters stam 
funnos, såsom vi sett, 3 olika lager, men i deras rötter 
antingen saknas märgen eller är den så godt som mikro- 
skopiskt liten. Tillämpa vi detta på potatisknölen, så finna 
vi vid en genomskärning af densamma, att märgen så 
mycket mindre saknas, som den tvärtom är till den grad 
utvecklad, att den bildar nästan hela knölen, under det 
att vedlagret endast genom en fin strimma finnes antydt. 
Hvad äro således potatisknölarne? Jo, underjordiska stam- 
grenar, hvilka genom den omgifvande jorden blifvit hin- 
drade i sin utveckling och antagit rundad form, på samma 
gång som genom mörkret de gröna delarne ej kunnat ut- 
