121 
ringar, hvilka fått det betecknande namnet årsringar. En 
dylik ring bildas nemligen för hvarje år i saf-lagret, och 
ej blott en vedring utan äfven en barkring för hvarje år, 
hvadan sålunda äfven barken innehåller årsringar (fastän 
ofta nog ej så tydliga) liksom veden. Den stora skilnaden 
dem emellan består dock deri, att, alldenstund begge utgå 
ur saf-lagret och således det yngsta säaväl bark- som ved- 
lagret ligger närmast detta saf-lager, de yngsta bark-lagren 
måste ligga innerst, de yngsta vedlagren ytterst och tvärtom. 
Nya årsringar lägga sig således i veden, den ena utanpå 
den andra, och tillika söker naturen genom nybildning från 
sidorna, genom s. k. öfvervallning, läka. de sår, som på ett 
eller annat sätt blifvit stammens yttre lager tillfogade. 
Häraf följer äfven, att föremål, som blifvit på ett eller 
annat sätt fästade i det yttersta vedlagret, kunna helt och 
hållet inväxa 1 veden, öfvervallas och omslutas. På samma 
sätt döljas de namn och de bokstäfver, som i trädet blifvit 
inristade, och dessa inskriptioner förblifva sålunda troget 
bevarade, ofta till långt aflägsna tider. Så t. ex. anträf- 
fades för omkring 25 år sedan i en gammal ek vid Mä- 
laren inristade bökstäfverna OC. K. S. under en kunglig 
krona och dertill fogadt ärtal (om jag ej missminner mig 
1449), utan tvifvel påminnande om Carr Knutssons. tider. 
Dock, ej alla inskriptioner i träden blifva på detta sätt 
bevarade till kommande tider, ty detta sker blott, då in- 
skärningarne nå in i sjelfva veden. Skulle alla de runor, 
som allt sedan Frithiofs dagar ristats i trädens bark, blif- 
vit begrafna inuti stammarne, hvilka arkiver för hjerte- 
hemligheter skulle dessa då ej vara! Nu torde dock de 
allra flesta dylika åt trädens bark anförtrodda hemligheter 
temligen snart utplånas; ty genom den inifrån skeende 
