123 
flera års ålder, derföre att man i dem finner flera utanpå 
hvarandra lagrade ringar, lika origtigt vore det således 
att tillskrifva åtskilliga tropiska trädslag den höga ålder, 
som man genom räknande af årsringarne trott sig finna. 
Men äfven om man sålunda måste ej så litet nedpruta 
uppgifterna om några träds ålder, återstå dock odisputabla 
resultater, som väl äro egnade att väcka vår häpnad. Fullt 
konstateradt är det nemligen, att åtskilliga träd uppnätt 
en ålder af 2, 3, 4, ja 5000 år -— och hvad beträffar det 
beryktade, helt nyligen af en orkan förstörda drakblods- 
trädet på, Teneriffa, hvars ålder man ej på året kunnat 
bestämma, då det såsom varande en monocotyledon, en 
liljeväxt, saknar några årsringar, men som redan vid dess 
upptäckt af Europeerna 1402 åtnjöt gudomlig dyrkan och 
sedan dess knappast märkbart tillvuxit, så hafva fera 
botanister nödgats medgifva, att deras tanke svindlat vid 
beräkningen af den mängd af år, som det upplefvat. Ej 
underligt då, att dylika åldringar kunna tjena såsom min- 
nesmärken och erinra om längesedan svunna dagar. Så 
t. ex. grönskar ännu den berglönn, under hvilken Schweit- 
zarne första gängen, 1424, svuro att med lif och blod för- 
svara sitt lands frihet; så blomstrar ännu årligen vid Hil- 
desheim den rosenbuske (eller snarare rosenträd), som 
uppgifves härstamma från Ludvig den frommes tider; 
så frodas ännu nära OÖOaxaca i Mexico den s. k. Cortes” 
cypress, hvars väldiga krona öfverskuggade hela hans lilla 
här — och fastän den sålunda sett menniskogenerationer och 
statsformer vexla, så gör dess friska växt det ingalunda 
till en omöjlighet, att den ännu kan öfverlefva nya både 
republiker och kejsardömen. Och hvilka dimensioner kunna 
träden ej under cn sådan ålder uppnå? För att ej tala 
