125 
ut lika märkvärdig en, hvars omkrets vid marken är 9 
fot 4 tum >). 
Vi hafva hittills blott sysselsatt oss med stammens 
yttre former, delar och tillväxt, utan att tala om dess för- 
rättningar och den röle, den spelar i växtens lif. Att den 
är att anse såsom näringsorgan, hafva vi redan antydt, 
men att den ej sjelf kan utifrån upptaga den behöfliga 
näringen genom det tjocka omgifvande barklagret, är lätt 
att inse. Den måste således inskränka sig till att för- 
medla saftens kringströmmande inom växten, dess öfverfö- 
rande från roten till blad och blommor. Härvid spela 
dock ej alla stammens delar en lika vigtig röle. Naturligt 
är, att den gamla döda barken, hvilken blott såsom ett 
skyddande hölje qvarsitter och utan synnerlig skada kan 
borttagas, härvid är af intet gagn, och detsamma gäller 
äfven — ehuru i mindre grad — om den äldre veden, 
som bildar stammens kärna. Betrakta vi nemligen en af- 
sågad trädstam, finna vi genast, att dess ved består af 
tvenne, hvardera af flera årsringar bestående, delar, af 
hvilka den inre utmärker sig genom sin fastare byggnad, 
ringa eller så godt som ingen saftrikedom samt mörkare 
färg, under det att motsatsen gäller den yttre, yngre veden. 
Denna olikhet är stundom högst betydlig och i ögonen 
fallande; så t. ex. utgöres det kolsvarta, härda ebenholzet 
af äldre ved, under det att den yngre i samma träd är 
nästan hvit till färgen. Man benämner derföre dessa olika 
slag af ved kärnved och hvitved. 
Begge dessa slag af ved bildas hufvudsakligen af större 
eller mindre, i knippor med hvarandra förenade lång- 
sträckta celluler, samt smala, fina tågor och rör, men 
”) Dessa tvenne sistnämnda mätningar gjordes 1862. 
