126 
skilnaden dem emellan består deri, att i kärnveden dessa 
celluler och rör blifvit genom inuti dem skedda aflagringar 
nästan totalt fyllda, så att de numera blott kunna rymma 
obetydligt saft. Hela denna af dylika delar sammansatta 
vedmassa blir derigenom hårdare, fastare — saftströmnin- 
gen är hindrad, och cellulen kan betraktas såsom döende 
eller redan död. Färgen förändras till följe häraf och på 
detta sätt öfvergår för hvarje år en eller ett par årsringar 
hvitved i kärnved. 
Då man således säger, att stammen hufvudsakligen 
tjenar såsom förmedlande saftströmningen hos växterna, 
gäller detta egentligen blott om hvitveden och de immnersta 
barklagren. Genom hvilka krafter saften sättes i rörelse 
och hvilka vägar den i stammen strömmar, skola vi i det 
följande visa. Kärnveden tjenar nästan blott till att gifva 
träden nödig stadga, och den kan derföre vara helt och 
hållet uppruttnad och bortfallen, utan att trädet derigenom 
upphör att lefva och tillväxa. 
Man skulle för öfrigt kunna tillägga stammen eller 
vissa dess delar andra förrättningar, och detta gäller isyn- 
nerhet, då någon viss del, t. ex. några grenar, antaga en 
afvikande, egendomlig gestalt och utseende. Så utgöra de 
s. k. tornarne, eller outvecklade, i hvassa spetsar slutande 
grenar, såsom LinsE uttryckte sig, "vapen" åt åtskilliga bu- 
skar, såsom hagtorn, slån m. fl.; så tjena de s. k. klän- 
gena hos vinrankan, gurkväxterna m. ft. till att stöda och 
uppehålla växten. Att detsamma vinnes genom stammens 
slingrande kring ett stöd och att de dervid visa en ej 
ringa grad af rörlighet och retlighet, hade jag tillfälle att 
1 det föregående påpeka. Vi öfvergå derföre nu till bladen. 
