130 
Vi hafva således funnit, att ett urskiljande af olika 
yttre delar hos växternas blad väl låter göra sig, men dock 
blott så tillvida, att man måste medgifva, att en eller 
tvenne af dessa hufvuddelar kunna saknas, utan att man 
derföre får förneka det återstående dess bladnatur. Något 
lyckligare är man, om man tager i betraktande de delar, 
som bilda såväl bladet i sin helhet, som hvar och en af 
de nämnda tre delarne, d. v. s. om man angifver bladet 
bestå af de hårdare nerverna, hvilka bilda liksom en 
stomme, ett skelett, mellan hvars särskilda grenar en lö- 
sare bladsubstans eller cellväfnad förefinnes; en tunn hinna, 
en öfverhud, omgifver utomkring det hela. Emellertid sak- 
nas äfven i detta afseende ej alldeles undantag, i det att 
hos åtskilliga vattenväxter på under vattnet ständigt ned- 
sänkta blad blott nerverna utvecklas, hvilka då antingen 
såsom ett knippe af fina hår eller fransar sitta strödda 
på stammen eller ock bilda ett det täckaste, finaste galler- 
verk — en egenskap, som gjort en derför utmärkt växt, 
Ouvirandra fenestralis från Madagascar, till en af aqua- 
riernas mest eftersökta, men ännu ganska sällsynta pryd- 
nader. I de allra flesta fall finna vi dock, såsom nyss 
nämndes, såväl nerver som en lösare bladmassa, och det ' 
sätt, hvarpå nerverna i denna senare utbreda sig, är så 
karakteristiskt för vissa växtslägten och grupper, att man 
hufvudsakligen med stöd häraf tilltrott sig kunna bestämma 
och namngifva de bladfragmenter eller aftryck af sådana, 
hvilka anträffats i åtskilliga bergarter och som tillhört 
växtarter, hvilka för många, många tusen år sedan prydt 
Jordklotet, långt före menniskans uppträdande på det- 
samma, men hvilka nu fullkomligt försvunnit och utdött. 
Äfven hvad de nu lefvande angår, finna vi hos de s. k. 
