131 
Monocotyledonernas blad en nervförgrening, som till sitt 
yttre utseende i allmänhet ej litet afviker från Dicotyledo- 
nernas, och som, jemte de förut från hjertbladen, roten 
och stammen hemtade olikheterna, visar naturligheten af 
dessa grupper. Under det att hos de senares blad från 
den eller de hufvudnerver, som från bladbasen utgå, tyd- 
liga grenar å ömse sidor utbreda sig, genomdragas Mono- 
cotyledonernas blad af en mängd jemnsides med hvar- 
andra löpande, nästan alldeles enkla nervsträngar. Man 
jemföre i detta afseende å ena sidan bladen af linden, 
lönnen eller kastanjen, å den andra af tulpanen, hyacin- 
then eller gräsen. 
Vi lemna dock dessa yttre olikheter hos bladen, hvilka 
visserligen för botanisten kunna vara af stor vigt för sär- 
skiljandet af åtskilliga växtarter och dessas former, men 
hvilkas framställande här skulle vara alldeles olämpligt, 
och jag utbeder mig i stället att få nämna några ord om 
"ett förhållande, som måhända mer än något annat vittnar 
om den lagbundenhet, som. råder i naturen. Betrakta vi 
trädens rika löfhvalf, så faller det väl knappast någon in 
att tänka sig, att hvart och ett af dessa blad intager en 
på förhand, af en gifven lag bestämd plats på stammen 
och grenarne. Tvärtom förefaller oss hela denna blad- 
massa såsom ett virrvarr, 1 hvilket det ena bladet liksom 
på måfå utvecklat sig här, det andra der, och hvarest så- 
ledes en gemensam regel för deras inbördes plats ej är 
att upptäcka. Och dock är så ingalunda förhåliandet. 
Några få antydningar i detta afseende må vara nog för att 
bevisa detta, ty för det fullständiga beviset vore vidlyftiga 
mathematiska formler af nöden, hvilka — huru intressanta 
