132 
de än kunde vara — dock i en framställning, sådan som 
denna, väl ej torde vara på sin plats. 
Betrakta vi en blomma, finna vi vid första ögonkastet, 
att i densamma alla delarne äro anordnade i kransar, och 
härpå stöder sig det ej 
sällan uppgifna skiljemär- 
ket mellan växterna och 
djuren, att hos de förra 
delarne äro ordnade i 
kransform, hos de senare 
symmetriskt å ömse sidor 
om en linea, som delar 
kroppen 1 tvenne hälfter. 
Att denna karakter endast 
har sin tillämpning på de 
högre såväl växterna som 
djuren, anser jag mig här 
ej behöfva utveckla, men 
väl att denna regel hos 
Stammar, på hvilka bladen äro fästade i 
Nk MRS de högre växterna gäller 
i långt fera fall, än man 
vanligen iakttager. Specielt är detta förhållandet med 
bladen; dock är det ej synnerligen ofta, som örtbladen äro 
ordnade i en krans (t. ex. de motsatta bladen hos lönnen, de 
tre och tre sittande bladen hos Nerium o. s. v.), utan van- 
ligen äro de, såsom man plägar säga, spridda. Tänka vi 
oss emellertid en sluten bladkrans på ett ställe upplöst 
och dess ena ända flyttad ett stycke högre upp på stam- 
men, under det att den andra qvarblifver på sin ursprung- 
liga plats, så uppkommer härigenom en spiral af blad — 
och i sjelfva verket har man ännu ej anträffat någon växt, 
