142 
Sedan vi nu sett, huru bladen äro byggda; kunna vi 
öfvergå till framställning af sjelfva respirations- eller and- 
ningsprocessen. Luften, hvilken genom klyföppningarne 
eger fritt tillträde till bladets inre delar, består, såsom 
allbekant är, af tvenne med hvarandra blandade gasarter, 
syre och qväfve. Ingendera af dessa kan dock af växter- 
nas blad under solljusets inflytande upptagas, hvadan detta 
luftens tillträde skulle vara af intet gagn, såvida ej luften 
derjemte vore uppblandad med en ringa portion af en 
tredje gasart, nemligen kolsyra, hvilken i allmänhet upp- 
står och bildas vid all förruttning eller förbränning, ge- 
nom djurens andedrägt o. s. v. eller ock genom vulkaner, 
källor m. m. utdunstar ur jordens inre. Denna kolsyra, 
som sjelf är sammansatt af tvenne med hvarandra ytterst 
intimt och fast förenade delar, kol och syre, upptages af 
bladen och sönderdelas af dessa i sina tvenne beståndsde- 
lar, af hvilka den ena, kolet, af växten bibehålles såsom 
ett nödvändigt födoämne, syrgasen åter utandas. Hvilken 
bladets beståndsdel denna sönderdelande kraft tillkommer, 
torde ännu ej vara fullt afgjordt; men man har dock all 
anledning att antaga, att det är det gröna färgämnet, 
chlorophyllet, som utför detta vigtiga värf. 
Det är alldeles oberäkneligt, hvilken ofantligt vigtig 
röle denna växternas respiration spelar i naturens stora 
hushållning. Jemföra vi densamma med menniskans och 
djurens andning, finna vi lätt, hvilken betydlig skilnad dem 
emellan råder, ithy att djuren ur luften upptaga syrgas, 
men utandas kolsyra, växterna tvärtom. Denna kolsyregas 
är emellertid ej allenast onyttig, utan rent af skadlig för 
menniskan och djuren. Skulle vi derföre tänka oss, att 
blott djur och inga växter funnes på jorden eller att väx- 
