LU 
143 
terna icke andades på det nyss beskrifna sättet, så blefve 
ju den naturliga följden deraf den, att syrgasen i luften 
så småningom skulle betydligt förminskas, om ock ej helt 
och hållet förbrukas, under det att kolsyran på samma 
gång så betydligt förökades, att alla menniskor, alla djur 
slutligen måste duka under för denna för dem skadliga 
gasart och således allt djurlif till sist försvinna från jord- 
klotet. Men nu finnas lyckligtvis växterna här på jorden, 
hvilka med största begärlighet, med mångtusende munnar 
på hvarje blad") uppsuga och förbruka denna gasart så, 
att de åter i luften kunna utsända det för djurverlden 
nödvändiga syret. Hvad växtverlden sålunda producerar, 
konsumeras af djuren och tvärtom; mellan dessa eger ett 
beständigt, ytterst lifligt varubyte rum, till ömsesidig vinst 
och båtnad. 
Så, som jag nu beskrifvit växternas respiration, för- 
siggår den i sjelfva verket hos alla de högre växterna — 
dock ej på alla dygnets tider. Endast i dagsljuset sönder- 
delas på detta sätt kolsyra och utandas syre, men ej så 
om natten, i mörkret. Ville man begagna en något djerf 
bild, kunde man säga, att växterna under nattens timmar 
drömma sig vara djur och försöka uträtta djurens funk- 
tioner, ty då andas de verkligen såsom djuren, d. v. s. 
upptaga syrgas ur luften samt utandas kolsyra. Lyckligtvis 
sker detta slag af respiration långt mindre lifligt än det, 
som under dagens lopp försiggår, hvarföre äfven den qvan- 
titet kolsyra, som då produceras, är betydligt mindre än 
den, som om dagen förbrukas. 
Fråga kunde nu uppstå, huruvida ej på samma väg 
”) På ett enda blad af Victoria regia har man beräknat klyföppnin- 
garnes antal till 1055 millioner. 
