145 
Utom de nu anförda funktionerna, transspiration och 
respiration, som tillkomma alla blad, finnas andra, hvilka 
blott vissa växters blad fullgöra. Hos några t. ex. tjena 
bladskaften eller de långt utdragna bladspetsarne till ett 
slags klätterorganer, med hvilka de gripa omkring de stöd, 
de kunna anträffa, och vid dem fasthålla växterna. En 
något egendomlig funktion ega bladen hos ett svenskt 
slägte, Utricularia, hvilken jag anhåller att få med några 
ord här antyda. 
Vi hafva sett den ovanliga form, som bladen hos kann- 
växten ega. En med denna form på sätt och vis öfverens- 
stämmande visa åtskilliga andra, t. ex. arterna af det nord- 
- amerikanska slägtet Sarracenia, hvilkas blad ega formen 
af mer eller mindre långsträckta s. k. champagneglas samt 
sakna det lock, som tillhör kannan hos Nepenthes. Hvad 
gagn dessa egendomligt bildade blad göra, har man ännu 
ej kunnat utgrunda; lättare är det, då frågan gäller de 
nyssnämnda Utricularie, de enda inom vår flora, som på 
något sätt kunna jemföras med kannväxten. Bladen hos 
dessa växter äro nemligen fint sönderflikade och förgre- 
nade, men tillika äro på dem fästade en mängd större 
eller mindre blåsor. Under våren och sommarens början 
äro dessa blåsor vattenfylda och växterna ligga på botten 
af ofta ganska djupa vattensamlingar. Der skulle blomman 
dock ej kunna utvecklas, utan att blomdelarne skulle ska- 
das. Naturen kar vetat råd härför: vid tiden för blomningen 
fyllas nämnde blåsor med luft, hvarigenom hela växten höjes 
till vattenytan, då blommorna obehindradt kunna utvecklas 
i fria luften. Sedan blomningen är förbi, remna dessa 
blåsor, fyllas åter med vatten och hela växten sjunker till 
botten, mognande sina frön i vattnets sköte. 
Bilder ur värxtverlden. 10 
