150 
Vi lemna nu näringsprocessen och de dervid tjenande 
organerna och öfvergå till fortplantningsorganerna: knop- 
parne, blomman och frukten. Redan vid första blicken på 
dessa finna vi en väsentlig olikhet från de redan behand- 
lade näringsorganerna. Dessa äro nemligen väl samman- 
satta af en mängd små elementarorganer (celluler), men 
deremot äro fortplantningsorganerna 1i ännu högre grad 
sammansatta, 1 det att i deras bildning ingå ej blott blad- 
delar utan ock en stamdel, beggedera ofta ej så litet för- 
ändrade och afvikande till sitt yttre utseende. Hos dem 
alla är det bladen, som så till antal som storlek äro de 
mest utvecklade, under det att stamdelarne vanligen äro 
ganska oa.senliga. 
Betrakta vi nu först de egentliga knopparne, så finna 
vi dem bestå af en mängd på hvarandra tätt hopade blad, 
fästade på en mycket kort, outvecklad stamdel. Bestämda 
att först ett kommande år utvecklas, måste de till skydd 
under sin långa vinterslummer vara omgifna af täckande 
delar, hvarigenom de bättre måtte kunna motstå frost och 
köld, och vi finna äfven sådana skyddande delar i de tjocka 
och hårda knoppfjäll, som omgifva de späda bladen. I 
varmare länder, der dylikt skydd mot klimatet vore öfver- 
flödigt, saknas äfven dessa knoppfjäll och knopparne blifva 
hvad man kallar nakna. 
Det är emellertid ej blott de unga blad, som följande 
året skola utvecklas, hvilka på detta sätt slumra i knop- 
pen; ej sällan påträffar man äfven de blommor eller hela 
den blomställning, som skall pryda följande årets växt. 
Sönderskära vi t. ex. en tulpanlök (ty lökarne äro i sjelfva 
verket ej annat än ett slags knoppar) eller en toppknopp 
af en syren, så skola vi, med någon liten uppmärksamhet, 
