152 
sjelfva den grofva stammen frambryta, hvilka utvecklas till 
grenar och snart åter bilda en lummig krona i den för- 
stördas ställe?- Ja, till och med från bladen utvecklas 
dylika knoppar ej sällan: hos BLryophylluwm calycinum 
uppstår nästan normalt i en hvar af bladets inskärningar 
en knopp, ur hvilken sedan en liten planta utvecklas, och 
hos flera af våra såsom prydnadsväxter odlade Begonic 
kan man till och med sönderhacka bladen 1 små bitar och 
utbreda dem på fuktig jord, för att sedan från nästan 
hvarje bit en knopp, en liten planta skall utveckla sig. 
Denna växtens egenskap att kunna utveckla nya bi- 
knoppar har gifvit anledning till ett ganska egendomligt 
och mycket omtaladt experiment, hvilket jag här anser 
mig böra anföra såväl derföre, att det ej sällan blifvit 
origtigt tolkadt, som derföre att det vittnar om växternas 
förmåga att lämpa sig efter förändrade yttre förhållanden. 
En berömd Fransk naturforskare, DuHamer, företog sig 
nemligen att plantera krusbärsbuskar, men på det nog 
egendomliga sättet, att stammen och grenarne nedmyllades, 
under det att roten sattes uppåt i fria luften. Försöket 
lyckades öfver förväntan: efter någon tids förlopp utveck- 
lade dessa rötter blad, ja slutligen hade man nöjet att på 
dem plocka fullt utbildade krusbär. Hvad ligger nu när- 
mare till hands än att säga, att roten förvandlats till stam 
och tvärtom stammen till rot? Och dock är denna för- 
klaring fullkomligt origtig. De gamla grenarne kunna 
aldrig blifva rötter, aldrig förse sig med rotmössa, aldrig 
fullgöra rotens förrättningar, och likaledes kunna aldrig 
de gamla rötterna utveckla blad o. s. v. Men deremot är 
det, enligt hvad ofvan visats, ingalunda omöjligt, att nya 
rötter, birötter, kunna utveckla sig från grenarne, liksom se 
