153 
> 
adventivknoppar från rötterna. Det är detta, som här 
skett, och åstadkommit det säkerligen för mången öfver- 
raskande resultatet. 
Hvilken bestämmelse knopparne hafva, är ej svårt 
att angifva: den är ögonskenligen den, att sörja för väx- 
tens fortfarande bestånd. Detta kan emellertid ske på 
olika sätt, i det att än knopparne utvecklas på moder- 
växten, än derifrån affalla och således bilda nya plantor. 
Ett medelting mellan dessa begge slag erbjuder smultron- 
växten, ur hvilkens bladverk utkomma långa, smala, blad- 
lösa grenar, hvilka i sin spets uppbära en knopp, som i 
sin tur utvecklar en liten bladrosett samt åtskilliga små- 
rötter, med hvilka denna rosett fäster sig i jorden. När 
sedan vintern kommer med sin kyla, dödas den sträng, 
som förenar de begge plantorna, och följande vår visa de 
sig såsom från hvarandra helt och hållet åtskilda. Huru 
som helst dessa knoppar än må utveckla sig, på moder- 
växten eller skilda från densamma, så betryggas derigenom 
ej blott artens fortvaro, utan fortplantas derigenom alla 
de egenskaper och egendomligheter, som tillhöra moder- 
plantan, ett förhållande, som är af allra största vigt för 
bibehållandet af de kulturformer, hvilka det lyckats men- 
niskan att frambringa. 
Om nu sålunda knopparne uppträda under en mindre 
mångfald af skepnader, och till följe deraf en skizz af 
dem kan hastigare utkastas, så gäller detta ingalunda om 
blomman, till hvilken vi nu öfvergå och hvilken i anse- 
ende till storlek, form, färg, byggnad och många andra 
egenskaper erbjuder en större omvexling, än till och med 
den rikaste och djerfvaste fantasi torde förmå att upp- 
tänka. Så till vida öfverensstämmer den dock med de 
